Справа № 569/14442/17
Суддя: Кучина Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Довбенко Г.В.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції м.Львові Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

В Рівненський міський суд з позовом до інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції м.Львові Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення звернувся ОСОБА_2.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що його довіритель 10.09.2017 року на власному автомобілі BMW 520 із номерним знаком ВК 8448 ВІ рухався а/д Київ-Чоп 503 км + 100 м та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення вимог горизонтальної розмітки 1.1 (суцільна лінія) перетнувши її чим порушив п.п. 8.5.1 та 34.11. ПДР України. Однак, вказує, що його довіритель вказаного правопорушення не вчиняв, оскільки обгону не здійснював і на зустрічну смугу не виїжджав. Просить суд позов задоволити та визнати протиправною та скасувати постанову інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції м.Львові Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення серії БР №730953 від 10.09.2017 року про притягнення його довірителя за ч.1 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності та до якого застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Однак, на адресу суду від відповідача надійшли заперечення проти адміністративного позову, в якому останній просить справу слухати у їх відсутність та просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у запереченні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.107 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР №730953 від 10.09.2017 року водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «BMW 520» д.н. НОМЕР_1 рухався а/д Київ-Чоп 503 км+ 100 м його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення вимог горизонтальної розмітки 1.1 (суцільна лінія) перетнувши її чим порушив п.п. 8.5.1 та 34.11. ПДР України.

Дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг не віднесених за умови руху до автомагістралей.

Лінії 1.1., 1.3 перетинати забороняється.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Твердження ОСОБА_4 про те, що він не здійснював обгін іншого транспортного засобу та не виїжджав на зустрічну смугу не відповідає дійсності, воно спрямоване на уникнення настання для нього негативних наслідків. Інспектор чітко спостерігав подію правопорушення, крім того, для розвіювання будь-яких сумнівів було запропоновано переглянути запис відеореєстратора ОСОБА_2, на що останній погодився. На цьому записі був зафіксований момент перетину дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія» ПДР України, тому інспектор прийняв рішення винести постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вищевказане підтверджується рапортом ОСОБА_3 від 10.09.2017 р. на ім'я начальника Управління щодо цієї події у формі додатку №2.

Інспектор, як єдиний контролюючий орган за дотриманням ПДР, чітко бачив перетин дорожньої розмітки 1.1.

Вказані обставини підтверджені і оглянутим в судовому засіданні відео з нагрудних камер поліцейських.

Також ОСОБА_2 твердить про те, що на його вимогу інспектором Биїком С.С. не було пред'явлено службове посвідчення. Це твердження теж не відповідає дійсності, оскільки інспектор діяв відповідно до вимог Закону, в тому числі й ч.З ст. 18 Закону України «Про національну поліцію». Вимоги пред'явити службове посвідчення з боку ОСОБА_2 не висувалось взагалі. Здійснювати відеофіксацію нагрудних знаків також ніхто не забороняв, більше того, ОСОБА_2 і не намагався її здійснити.

Відмова пред'явити посвідчення ОСОБА_2, про що останній зазначає у позові, на думку суду, взагалі не повинна бути предметом розгляду в суді, оскільки у постанові серії БР №730953 від 10.09.2017 р. зазначено, що правопорушенням, яке скоїв позивач, було невиконання вимоги дорожньої розмітки 1.1 і п.8.5.1 ПДР України.

Причиною зупинки автомобіля ОСОБА_2 було порушення ПДР України, а не відпрацювання щодо перевезення зброї, про що останній вказав у адміністративному позові.

Посилання позивача на Інструкцію «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції», затверджену Наказом ДПП НПУ №100 від 3 лютого 2016 року, не є актуальним, оскільки цей Наказ і, відповідно, Інструкція, втратили свою чинність.

Твердження позивача про те, що йому було відмовлено у праві скористатись правами, передбаченими ч.І ст.268 КУпАП, теж не відповідає дійсності. Оскільки з оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалів з нагрудного відеореєстратора інспектора у формі додатку №3 вбачається, що на файлі відеозапису «01.mov», а саме на 02:47-02:57 хв. зафіксовано, як інспектор Биїк С.С. роз'яснює ОСОБА_2 його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч.І ст.268 КУпАП.

З вищенаведеного суд вбачає, що інспектор правомірно розглянув справу на місці зупинки технічного засобу позивача, при цьому не порушивши право особи на правову допомогу, оскільки останній має право користуватись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП під час розгляду справи, про що останньому зазначалося перед розглядом справи.

Поліцейські, під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, керуються Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Згідно пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (далі -Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Тому, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі повинна містити відомості, передбачені у типовому бланку постанови -додаток 5 до Інструкції. У цьому бланку не передбачено графи для таких відомостей, як: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Також відсутня графа, у якій зазначаються докази, на яких грунтується висновок про вчинення правопорушення та зазначаються мотиви відхилення інших доказів.

Відповідно до пункту 2 Інструкції, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч.І,2,3,5 і 6 ст.121, ет.121-1, 121-2, ч.1,2ІЗст.122, ч. 1 ст.123, ст. 124-1, ст.125,126, ч. 1,2 і З ст. 127, ст.128, 129, ст. 132-1, ч.б і 11 ст. 133-1, ч. 1,2 і 3 ст. 140 КУпАП, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч.І ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Згідно з п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від З квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом враховано, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 згідно розділу III пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до вищевказаного положення при виявленні будь якого порушення ПДР України, працівники поліції зобов'язані вжити заходів для їх усунення, припинення. З огляду на це згідно п.2.4. ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотримання вимог ПДР України, та згідно п.2.4.а, пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (2.1.а. ПДР України), реєстраційний документ на транспортний засіб (2.1.6 ПДР України), поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.1.ґ ПДР України).

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судом встановлено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята уповноваженою на те особою, в межах її компетенції, з дотриманням порядку, визначеного КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії інспектора щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП на позивача є правомірними та законними, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню є недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано, підстав передбачених статтею 72 КАС України для звільнення позивача від доказування не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160-162,186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції м.Львові Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційноїінстанції.

Суддя Н.Г. Кучина