Справа № 2-а-422/10/2201
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2011-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-422/10/2201
Головуючий у 1-й інстанції: Кащук Н.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Білогірському районі Хмельницької області на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до управління Пенсійного фонду України у Білогірському районі Хмельницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Білогірському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов"язання виплатити підвищення до пенсій позивачам у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" з врахуванням ст.28 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати підвищення до пенсій позивачам у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсій позивачам у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 14 березня 2010 року по 22 грудня 2010 року сичевській ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з врахуванням підвищення , як дітям війни, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 25 травня 2010 року , всім по 22 грудня 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог-відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачі відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни мають статус дітей війни, що підтверджується відмітками в пенсійних посвідчень і мають право відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на підвищення до пенсій в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На момент звернення позивачів до суду, нарахування доплати до їх пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим вони звернулися до суду за захистом своїх прав.

Всупереч статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивачам щомісячне підвищення до пенсій виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України Про соціальний захист дітей війни має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивачів, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачам доплату до пенсій, передбачену статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Право позивачів на отримання підвищення до пенсій відповідно до вимог статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнине залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Білогірському районі Хмельницької області, залишити без задоволення, а постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року, без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

З оригіналом згідно:

секретар