Справа № 415/6522/16-а
Суддя: Шевченко М. О.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №415/6522/16-а
Провадження №2-а/415/27/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Шевченко (Краснокутської )М.О.,

при секретарі судового засідання Тимофієвій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про зобов'язання здійснити перерахунок та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративною позовною заявою до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Лисичанську Луганської області про зобов'язання здійснити перерахунок та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що до грудня 2000 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1. В подальшому виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсії припинено. 10.10.2016 р. ОСОБА_1 через представника - ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 в розмірах відповідно до чинного законодавства. Справжність підпису на заяві засвідчено, дієздатність та повноваження довіреної особи перевірено нотаріусом. ОСОБА_2 Пенсійного фонду виплату пенсії не поновлено. Листом № 2468/08-31 від 02.11.2016р. управлінням зазначено, що позивач проживає за межами України, тому для поновлення виплати пенсії відсутні правові підстави. Вважає протиправним не перерахунок та не поновлення виплати пенсії, виходячи з наступного. Відповідно ст. 147 Конституції України - Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. визнано не конституційними положення п. 2 частини 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та втратили силу з моменту Прийняття Конституційним Судом України рішення. Зокрема, п. 3 резолютивної частини рішення звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. До наступного часу необхідних нормативних актів не прийнято, в звязку з чим позивач був вимушений звернутись до управління Пенсійного фонду України через представника. За своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону щодо осіб, які виїхали на постійне місце проживання за і кордон. Відповідно ст. 152 Конституції України - Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, після ухвалення рішення Конституційним Судом України у пенсіонера відновилось право на отримання раніш нарахованої та призначеної пенсії, а в управління Пенсійного фонду відновився обовязок поновити виплату пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера. Верховний Суд України в постанові від 12.05.2015р. по справі № 21-180а15 при вирішенні питання щодо періоду, з якого має бути поновлена пенсія, зазначив: « ...колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням N2 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-VІ виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.» Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015р. по справі № 608/1189/14-а. Відповідно ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення Європейського суду з прав людини зазначенні, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини-і основоположних свобод, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики - Європейського суду з прав людини». За таких обставин, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону., З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Відповідно п.2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно ч.2 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу ( Пенсійного фонду протягом 10 днів після зясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ст. 46 цього і Закону. Відповідно ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Відповідно п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший і здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Відповідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що і включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати і працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у і старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, і мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно п.9 ст. 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в І порядку, передбачених цим Законом. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 42 цього Закону, пенси, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. З наведених норм Закону індексація та перерахунок пенсії здійснюється автоматично, як пенсіонерам які отримують пенсію, так і тим яким поновлюється виплата пенсії. Відповідно п. 2.21. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка. Відповідно ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Станом на 2 вересня 1945 року вік ОСОБА_1 складав 5 років. Таким чином, позивач має право на надбавку до пенсії, як дитині війни. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених і виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: - рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; - відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків. Відповідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичної паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свободі людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Відповідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Просить суд зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 ОСОБА_1 з 07.10.2009р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством України. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідач не погодившись з позовною заявою надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив наступне. У жовтні 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області з заявою про поновлення та перерахунку пенсії. 02 листопада 2016 року ОСОБА_2 надіслало представнику позивача ОСОБА_4 лист №2468/08-31з відмовою у поновленні та перерахунку пенсії, але у зазначеному листі спеціалістом відділу з обслуговуванням громадян було помилково зазначено замість слова «призначити» слово «поновити». Отже ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, та заперечує проти них з наступних підстав: По-перше: Поновлення та перерахунок пенсії не можливо, без її призначення. Призначення пенсії здійснюється у порядку передбаченими діючими Законами України, на підставі Заяви відповідно до Додатку 4 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року , тобто позивач відповідну заява до ОСОБА_2 не надав. Згідно бази даних АСОПД та WЕВ до яких ОСОБА_2 має доступ ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку не перебуває та раніше не перебував. По - друге: Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянства У країни у документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну. У додатках до позовної заяви мається копія паспорту ОСОБА_1 Юхимовича АС 720465, дата видачі 09 січня 1997 року, дійсний до 09 січня 2007 року, тобто зазначений паспорт вважається не дійсним з 2007 року. Отже у позивача відсутні документи котрі б підтверджували громадянство України. По-третє: Відповідно до Розділу 1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами). Отже оскільки позивач не перебував і не перебуває на обліку в ОСОБА_2, не є громадянином України та проживає за її межами, вважають зобовязування ОСОБА_2 перераховувати та поновляти виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком 1 з 07.10.2009 року є незаконним та необґрунтованим. З огляду на вищенаведене управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську, вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі./а.с.41/

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, в прохальній частині позовної заяви просив суд розглядати справу без його участі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в резолютивній частині позовної заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Також надав до суду відзив на заперечення, в якому зазначив, що до грудня 2000 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, отримував призначену пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1. В подальшому виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії припинено. В запереченнях ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зазначено, що поновлення пенсії неможливо без її призначення, ОСОБА_1 на обліку в управлінні не перебував, паспорт не дійсний з 2007р., отже відсутній документ, що підтверджує громадянство України. В додатках до позову надано нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення. Пенсійне посвідчення є безумовним доказом того, що особі було призначено пенсію. Відповідно до п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. ОСОБА_1 знаходився на обліку в УПСЗН. З 2001 року функції виплати пенсії передані органам ПФУ. Після отримання заяви про поновлення виплати пенсії управління має витребувати або відновити пенсійну справу.Відповідно до запису у паспорті, засвідченого підписом консула та печаткою консульського відділу посольства України в державі Ізраїль, термін дії паспорта продовжено до 09 січня 2017р. та був чинним на дату звернення до УПФУ із заявою та до суду з позовом. Сплив терміну дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон не свідчить про втрату особою громадянства або втрату права на отримання пенсії. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд в постанові від 20 вересня 2016р. по справі № 320/945/16-а зазначив: «Відповідно до п. 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007року № 719-У паспорт -це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Згідно ст. ст. 2, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період десять років з можливістю продовження на такий же термін, Продовження терміну дії паспорта провадиться у порядку, встановленому для оформлення його видачі. Колегія суддів зазначає, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Закінчення дії паспорту не робить такий паспорт не чинним» /а.с.65/

Представник відповідача ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надав до суду доповнення до запереченнь, в яких просив розглядати справу в порядку письмового провадження без участі уповноваженого представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами є публічно-правовими, оскільки стосуються виплат пенсій позивачу.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з копією пенсійного посвідчення № 146314, виданого Лисичанською службою соціального захисту населення України в Луганської області 20.01.1989 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.01.1989 р. безстроково призначена пенсія за віком Список 1, з заробітку 340 руб. 04 коп, у загальній сумі сто тридцять два./а.с.6/

Згідно довідки ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області № 4554/09-31 від 12.04.2017 року, ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду в м. Лисичанськ Луганської області, пенсія позивачеві призначалась та виплачувалась до 30.06.2001 року виплата була припинена в звязку з виїздом за кордон. З грудня 2000 року ОСОБА_1 знятий з обліку в звязку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль./а.с.50/

Згідно з відповіддю ОСОБА_2 праці та соціального захисту населенняна запит №8805 від 05.10.2017 року, згідно даних архіву знятих особових рахунків автоматизованої системи обробки пенсійної документації, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебував на обліку в управління правці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради та отримував пенсію з 01.08.1996 року по 31.12.2000 року (особовий рахунок № 146314). З 01.01.2001 року особова справа була знята з обліку у звязку з виїздом отримувача до іншого району./а.с.96/

Позивач ОСОБА_1 має закордонний паспорт Р UKR АС 720465, з якого вбачається, що він постійно проживає в Ізраїлі та прийнятий на консульський облік в консульській відділ посольства України в державі Ізраїль 14.05.2007 року./а.с.11/

Згідно з відповідю на запит від 24.04.2017 № 7356/2017 на справу № 2-а/415/27/17 відділ адміністративних послуг Лисичанської міської ради повідомляє, що ОСОБА_1 не був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно електронного реєстру територіальної громади./а.с.58/

Згідно з відповідю на запит ОСОБА_2 державної міграційної служби України у Луганській області №12/3.3-14815 від 17.05.2017 року, за обліками Лисичанського МВ УДМС України у Луганській області громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, 09.01.1997 року документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії АС № 720465, орган видачі 1200 (строк дії до 09.01.2007) на підставі паспорта громадянина України серії ЕК № 183911 виданим Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області від 04.11.1996. 09.08.2000 року до ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області з СГІРФО Лисичанського МВ УМВС надійшла заява та матеріали про оформлення виїзду на постійне проживання за кордон на гр. ОСОБА_1 07.10.2000 року рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_1 було оформлено виїзд на постійне проживання в Ізраїль. Паспорт громадянина України серії ЕК № 183911 на імя ОСОБА_1 було знищено 23.10.2000 року акт № 10, у звязку з оформленням документів на постійне місце проживання за кордон. За наявними обліками Лисичанського міського відділу УДМС України у Луганській області гр.. ОСОБА_1 зареєстрований / знятий з реєстраційного обліку не значиться./а.с.70/

Згідно з копією картки Форми 1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, отримав паспорт серії ЕК 183911 /а.с.71/

Згідно з копією облікової картки № 45/8044 від 09.08.2000 року, на особу, яка порушує клопотання про видачу закордонного паспорту, ОСОБА_1, 06.01.1939 року, отримав закордонний паспорт серії АС номер 720465 від 09.01.1997 року для виїзду на ПМЖ Ізраїль/а.с.72/

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до запису від 10.04.1997 року останній на підставі наказу № 13/к від 10.04.1997 року, був звільнений за ст. 40 п. 1 КЗпПУ у звязку зі скороченням штату./а.с.7/

Згідно з заявою від 10 жовтня 2016 року, до УПФ України в м. Лисичанську Луганської області, 10 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся в інтересах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: м. Лисичанськ, вул. Липецька, буд. 31 (знятий з реєстрації у 2000 р.), місце проживання Ізраїль, АДРЕСА_1, паспорт серія АС номер 720465, виданий 1200, дата видачі 09.01.1997 р., реєстраційний номер НОМЕР_1, з заявою про перерахунок, поновлення виплати пенсій з 07.10.2009 р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни. Вид пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1./а.с.5/

Згідно з копією листа ОСОБА_2 пенсійного фонду України в місті Лисичанську Лугнаської області № 2468/08-31 від 02.11.2016 року, відповідно до пунку 2 частини 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058- IV виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду або за рішенням суду припиняється за весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. За даними, які надані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на даний час проживає за межами України, а саме: Держава Ізраїль, АДРЕСА_2. Таким чином, для поновлення виплат пенсії ОСОБА_1 та здійснення її перерахунку відсутні правові підстави./а.с.4/

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

-громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, та інші особи, передбачені цим Законом;

-іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні, на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В Постанові Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в п. 16 зазначено, що особа, яка зверталася за пенсією повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації).

Також згідно з ст. 30 вищевказаного Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Так, суд ввадає безпідставними дії відповідача щодо відсутності у позивача законних підстав для поновлення, перерахунку та виплати пенсії і надбавки дітям війни з наступних обставин.

Верховний Суд України у конституційному поданні порушив питання про визнання неконституційними положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Реалізація конституційного права громадян на соціальний захист, як вважає субєкт права на конституційне подання, законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Оспорюваними положеннями Закону створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати.

Винятки встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (частина 2 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від 06.04.1993 № 258). Така диференціація на законодавчому рівні на різні категорії пенсіонерів, які проживають за межами України, не відповідає конституційним засадам соціального захисту громадян.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 № 15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

Згідно з ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною радою України. Положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Відповідно до ст. 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Також в п. 54 вищевказаного рішення ЄСПЛ вказано, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статті, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового статусу, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної особи або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною, відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди при розгляді аналогічних справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

В зв'язку з вищевикладеним, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати положення ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, оскільки дана норма Закону неконституційною не визнавалась з огляду на те, що в п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 до законів, які підлягають приведенню у відповідність із Конституцією, віднесено й положення статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак, вказаний припис Конституційного Суду України, не виконано.

Доводи представника відповідача щодо відсутності можливості поновити та перерахувати пенсію ОСОБА_5 без її призначення та щодо неперебування позивача на обліку в ОСОБА_2 пенсійного фонду, суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивачу пенсія призначалася.

Доводи представника відповідача щодо недійсності паспорту позивача. суд вважає немотивованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на день звернення до суду з позовом паспорт був дійсний.

Відповідно до положень ст.71 кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій, при цьому надані позивачем докази на підтвердження його права на пенсію суд вважає достатніми, у звязку з чим приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, судові витрати позивача зі сплати судового збору, які підтверджені дублікатом квітанції №0.0.661048875.1 від 29.11.2016 року, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 8-11, 71, 99, 100, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 19, 24, 46 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, рішення у справі «Пічкур проти України» від 07.02.2014 р., (статус рішення остаточне), рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, ст.ст. 8, 44, 45, 49, 51 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області пропро зобов'язання здійснити перерахунок та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 року, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в місті Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ М.О. ШЕВЧЕНКО (КРАСНОКУТСЬКА)