Справа № 813/3392/17
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Справа № 813/3392/17

11 год. 58 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Приймака С.І., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Картонно-паперова компанія» до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

29.09.2017 приватне акціонерне товариство «Картонно-паперова компанія» (далі позивач, ПрАТ «Картонно-паперова компанія») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (далі відповідач, Фонд соціального страхування) про визнання протиправним та скасування Рішення № 57 від 18.09.2017 року на суму 3392,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.09.2017 головними спеціалістами відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту Фонду соціального страхування було проведено планову перевірку позивача щодо правильності використання коштів загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 01.04.2015 року по 30.06.2017 року, за результатами проведення якої складено акт № 15 про результати планової перевірки по коштах загальнообовязкового державного соціального страхування, відповідно до якого позивачем вчинено порушення п. 1 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі Закон № 1105-XIV) та абз. 2 п. 29 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року (далі - Порядок).

Рішенням № 57 від 01.09.2017 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності накладено штраф в розмірі 8874,45 грн.

Позивач вважає це рішення протиправним, при цьому покликається на норми Закону № 1105-XIV, Порядку, Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ОСОБА_3 соціальної політики України від 31.07.2015 року № 445/18/33-15 (далі ОСОБА_3 № 445/18/33-15), вважає, що нарахування виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням демобілізованим військовослужбовцям працівникам ПрАТ «Картонно-паперова компанія», а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю відповідало вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях за вх. № 25665 від 07.11.2017 року. Так, посилаючись на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року (далі Закон № 2464-VI), Закону № 1105-XIV, КЗпП України та Порядку, зазначив, що Рішення № 57 від 18.09.2017 року є правомірним, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив та оцінив докази, які мають значення для справи в їх сукупності, та встановив такі факти та правовідносини.

01.09.2017 головними спеціалістами відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту Фонду соціального страхування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проведено планову перевірку ПрАТ «Картонно-паперова компанія» щодо правильності використання коштів загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 01.04.2015 року по 30.06.2017 року, за результатами проведення якої складено акт № 15 від 01.09.2017 року про результати планової перевірки по коштах загальнообовязкового державного соціального страхування, відповідно до якого позивачем порушено, зокрема, п. 1 ч. 4 ст. 19 Закону № 1105-XIV та абз. 2 п. 29 Порядку, згідно з якими застрахованим особам, які протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку мають страховий стаж менше 6 місяців, допомога по тимчасовій непрацездатності розраховується, виходячи із заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Актом № 15 від 01.09.2017 року встановлено, що різниця між сумою, яка фактично віднесена за рахунок коштів Фонду соціального страхування та сумою, яка повинна бути віднесена за рахунок коштів Фонду соціального страхування для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівникам позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, становить 3392,98 грн.

Позивач не погодився з результатами проведеної перевірки в частині нарахування лікарняних демобілізованим із зони АТО і подав заперечення до Акта № 15 від 01.09.2017, які відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не враховано.

18.09.2017 року Фондом соціального страхування прийнято Рішення № 57 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 8874,45 грн., з яких 5916,30 грн. неправомірно витрачена сума страхових коштів, 2958,15 грн. штраф за порушення порядку витрачання страхових коштів.

Позивач вважає Рішення № 57 від 18.09.2017 року управління виконавчої дирекції у Львівській області Фонду соціального страхування України в частині повернення 3392,98 грн. виплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності демобілізованим із зони АТО працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 протиправним і просить скасувати.

Суд вирішуючи справу керується таким.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року (далі Закон № 2464-VI), Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі Закон № 1105-XIV), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 439 від 26.06.2015 року) (далі - Порядок).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 1105-XIV, право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначено, що застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 21 Закону № 1105-XIV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Пунктом 25 Порядку розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоровя у звязку з раніше отриманим ушкодженням здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності.

Відповідно до вимог п. 28 Порядку якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи (для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі внаслідок захворювання або травми, що повязані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку. Якщо тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлюється, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 19 Закону № 1105-XIV передбачено, що застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення (допомогу по тимчасовій непрацездатності) виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Згідно з абз. 2 п. 29 Порядку якщо протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше шести місяців, середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності (крім тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що повязані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку.

За вимогами ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 7 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та /або введення воєнного стану.

Матеріалами справи підтверджується, що працівники ПрАТ «Картонно-паперова компанія» ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розрахунковому періоді перед настанням страховоих випадків більше 6 місяців перебували в зоні АТО та їх страховий стаж, в розумінні Закону № 1105-XIV, становить менше 6 місяців.

Враховуючи те, що вищевказані застраховані особи протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку мали страховий стаж менше 6 місяців, допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачем розраховано з порушенням п. 1 ч. 4 ст. 19 Закону № 1105-XIV та абз. 2 п. 29 Порядку, а саме не враховано обмеження страхових виплат мінімально заробітною платою, встановленою законом у місяці настання страхового випадку.

Щодо листа ОСОБА_3 соціальної політики України від 31.07.2015 року № 445/18/33-15, на який посилається позивач, як на підставу застосування п. 28 Порядку для визначення середньої заробітної плати для розрахунку виплати допомоги у звязку з тимчасовою втратою працездатності, суд зазначає, що такий носить рекомендаційний характер. Крім цього, у вказаному листі викладено думку ОСОБА_3 виключно щодо віднесення періоду військової служби застрахованої особи за призовом під час мобілізації на особливий період до поважних причин, перелік яких визначено у п. 3 Порядку. Одночасно у розясненні є посилання на п. 9 Порядку, згідно з яким, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку з поважних причин, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Крім цього, п. 28 Порядку не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки працівники ПрАТ Картонно-паперова компанія ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пропрацювали на підприємстві після мобілізації більше одного дня, проте менше 6 місяців, що в свою чергу створює правові підстави для застосування п. 29 Порядку.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 15 Закону № 1105-XIV встановлено відповідальність роботодавця за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 15 Закону № 1105-XIV, у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Згідно із вимогами п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону №1105-XIV, Фонд має право накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86 КАС України).

Виходячи із системного аналізу норм законодавства України та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 69-70, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 11.12.2017 року.

Суддя Качур Р.П.