Справа № 489/3687/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/3687/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити певні дії -,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва про визнання протиправним дії та рішення управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва від 01 лютого 2017 року №8/3 щодо відмови в перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Миколаївської області №18/12вих.17 від 25 січня 2017 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії, у розмірі 90% від місячної заробітної плати та без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 частини 8 ст. 183-2, п. 3 частини першої ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_2 з 04 вересня 2004 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Згідно підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено на 25% посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

27 січня 2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років по заробітній платі, до якої додав довідку прокуратури Миколаївської області №18/12вих.17 від 25 січня 2017 року.

Оскаржуваним рішенням управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва від 01 лютого 2017 року №8/3 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1789-ХІІ у зв'язку із скасуванням норм даного Закону, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій прокурорським працівникам на підставі Закону №213-VІІІ.

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього були відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок призначеної пенсії, втратили чинність.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити.

Колегія суддів погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Станом на наведений період правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури закріплено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 4 року № 1697-VII.

Так, згідно ч. 20 ст. 86 наведеного Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, ані Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, ані постановою Кабінету Міністрів України, не визначено такої підстави для перерахунку пенсії працівникам прокуратури, як підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Тобто, як станом на 01 грудня 2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, не було передбачено ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій працівникам прокуратури у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Слід відзначити, що зазначені законодавчі зміни не були визнані неконституційними Конституційним Судом України.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні заяви про проведення такого перерахунку, оскільки правові норми, які б передбачали перерахунок призначеної позивачеві пенсії за наведених позивачем обставин відсутні.

Посилання позивача на положення ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789, в редакції станом на час призначення позивачу пенсії, згідно якої призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані норми, як станом на 01 грудня 2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, втратили чинність, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що відмова відповідача у перерахунку пенсії останньої є звуженням обсягу набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Так, колегія суддів зазначає, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, як зазначалося вище, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівників за відповідною посадою є разовою формою підвищення грошової винагороди (пенсії) особам, які звільнені зі служби на пенсію. Вона може бути здійснена з метою забезпечення відповідності розміру пенсії особи порівняно із заробітною платою працюючих на відповідних посадах осіб, з метою стимулювання до довгострокового виконання особами професійних обов'язків до виходу на пенсію. В свою чергу, право на перерахунок пенсії не належить до таких соціально-правових гарантій, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, з хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Більш того, виключення законодавцем статті, що передбачала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати не може бути розцінено, як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для здійснення перерахунку пенсії без правових на те підстав.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При розв'язанні спірних правовідносин колегією суддів враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «КйартанАсмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Системний аналіз вказаних норм права та обставин справи підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього були відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок призначеної пенсії, втратили чинність.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 206, 254 КАС України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити певні дії,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шляхтицький О.І.

Суддя: Семенюк Г.В.