Справа № 2-а-842/10/2213
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2011-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-842/10/2213
Головуючий у 1-й інстанції: Горщар А.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М., Совгири Д. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Полонського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про зобовязання відповідача здійснити щомісячну виплату підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни та стягнення недоплачених коштів за період з 01.01.2007 року по 01.11.2010 року.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2010 року позов задоволено частково, а саме визнано незаконною відмову відповідача у виплаті щомісячної соціальної допомоги позивачам як дитям війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком щомісячно та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни позивачам за період шестимісячного терміну, що передує даті звернення до суду , а саме з 08.05.2010 року по 01.11.2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсї за віком щомісячно. Мінімальну пенсію за віком обчислювати, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, позивачі мають статус дітей війни та відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни мають право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Право позивачів на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

На момент звернення позивачів до суду, нарахування доплати до їх пенсій в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем не здійснено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачам доплати до пенсії, передбачені ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а саме визначив перерахунок пенсії у розмірах з урахуванням підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни. А Законом України "Про соціальний захист дітей війни" взагалі не встановлено розмір мінімальної пенсії за віком.

Поняття мінімального розміру пенсії за віком визначено ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами передбаченими п. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування . Іншого нормативно-правового акта, який би визначив цей розмір або встановив інший розмір немає.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької, залишити без задоволення, а постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2010 року, без змін.

Відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої в скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

секретар