Справа № 826/24398/15
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2017 року № 826/24398/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтранссервіс»
до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2012 р. № ,

В СТ А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профтранссервіс» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2012 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Подільському районі м.Києва ДПС на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 08.11.2012 р. № 528/22-511/35465163 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено податкове повідомлення-рішення від 27.11.2012 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 99 603,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, зазначив, що перевірка проводилася без документів бухгалтерського обліку та первинного обліку, що були підписані між позивачем та його контрагентом та підтверджують реальність господарських операцій.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Вважає, що перевірка була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, а за її результатами було встановлено відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Подільському районі м.Києва ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Профтранссервіс» з питань правильності обчислення та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Грандіор» за період з 01.05.2011 р. по 30.06.2011 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Профтранссервіс» по взаємовідносинам з ТОВ «Грандіор» за період з 01.05.2011 р. по 30.06.2011 р., зокрема: п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 291 000,00 грн., в т.ч. по попереднім періодам:

- травень 2011 р. на суму 116 581,00 грн.;

- червень 2011 р. на суму 157 216,00 грн.;

- липень 2011 р. на суму 17 203,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 08.11.2012 р. № 528/22-511/35465163 та винесено податкове повідомлення-рішення від 27.11.2012 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 299 603,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 291 000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8 603,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Державною податковою службою у м.Києві прийнято рішення від 08.02.2013 р. № 1308/10/12-1-03, яким податкове повідомлення-рішення від 27.11.2012 р. № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 301,00 грн. скасовано, а в іншій частині - залишено без змін, відтак частково задоволено скаргу директора ТОВ «Профтранссервіс».

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про його скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на момент проведення перевірки).

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що здійснення документальної перевірки проводиться на підставі бухгалтерських документів та документів первинного обліку, ведення яких передбачено законом, та які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно до ч. 1 п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби у випадках, не передбачених цим Кодексом (п.85.1 ст.85 ПК України).

Згідно п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Водночас, забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (п. 85.5 ст. 85 ПК України).

Пунктом 85.8 ст. 85 ПК України встановлено, що посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності)

Між тим, в силу приписів п.85.9 ст.85 ПК України у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Отже, у разі, якщо до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, вилучені правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, мають бути перенесені до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.11.2015 №К/800/45519/14.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови про проведення обшуку від 04.07.2012 р. та протоколу обшуку від 09.07.2012 р. старшим слідчим СВ ПМ ДПІ у Подільському районі м. Києва капітаном податкової міліції Музичуком О.В. вилучено первинно-господарські документи щодо відносин ТОВ «Профтранссервіс» з ТОВ «Грандіор» за перевіряємий період. Вказані обставин не заперечується та визнаються відповідачем. Більше того, з акту перевірки слідує, що в ході її проведення зазначені обставини були встановлені.

При цьому в акті перевірки позивача зазначено, що відповідачем було передано до ГВПМ ДПІ у Подільському районі м. Києва службову записку від 29.10.2012 р. №1261/8/22-518 щодо надання копій вилучених у ТОВ «Профтранссервіс» документів, однак станом на момент складання акту відповіді до податкового органу не надійшло.

Таким чином, відповідачем не виконано обов'язку, передбаченого п. 85.9 ст. 85 ПК України, зокрема, не перенесено до отримання вилучених правоохоронними органами копій документів або забезпечення доступу до первинно - господарських документів по взаємовідносинах ТОВ «Профтранссервіс» з ТОВ «Грандіор», а перевірку проведено виключно на підставі актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів ТОВ «Грандіор» в ланцюгу постачання: ТОВ «А-Квін», ТОВ «Зерно України-Н», в ході яких не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) від підприємства-постачальника за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р., з 01.10.2011 р. по 31.10.2011 р., що на думку відповідача, свідчить, що правочини між ТОВ «Грандіор» та підприємствами-постачальниками здійснені без мети настання реальних наслідків, а тому правочини укладені між ними у зазначений період, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215, ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України є недійсними, і в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Стосовно використання податковим органом актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів контрагента позивача, в якості підстави неправомірності включення позивачем певних сум за угодами з такими контрагентами до складу податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів ст. 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП податковою інформацією є сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами ст. 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для прийняття посадовими особами органів державної податкової служби відповідних висновків під час проведення перевірок.

Оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акта перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання законодавства.

У свою чергу, метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) та у разі неможливості її проведення (акт) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, передбачено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами Державної податкової служби України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу Державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та обставин справи вбачається, що висновки суб'єкта владних повноважень, викладені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, а також про нікчемність правочинів, здійснених між позивачем та його контрагентами зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не відповідають визначеному змісту акта про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того, суд вважає безпідставними висновки відповідача, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення про нікчемність укладених позивачем з ТОВ «Грандіор» господарських договорів на підставі ст. 228 та ч. 2 ст. 215 ЦК України

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Проте, норми закону, якою б прямо була встановлена недійсність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, відповідачем не наведено.

Приписом частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин нікчемним є її недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правстановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та контрагентами правочинів.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що перевірка ТОВ «Профтранссервіс» була проведена відповідачем в порушення положень Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» на підставі актів, які не можуть містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи, а також без належного дослідження первинних та бухгалтерських документів ТОВ «Профтранссервіс» по взаємовідносинам з ТОВ «Грандіор» за період з 01.05.2011 р. по 30.06.2011 р.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки від 08.11.2012 р. № 528/22-511/35465163 на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 27.11.2012 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 299 603,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 291 000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 302,00 грн. у зв'язку із чим останнє слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню повністю.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтранссервіс» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі м.Києва ДПС від 27.11.2012 р. № .

Судові витрати в сумі 4 494,05 гривень присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтранссервіс» за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко