Справа № 813/1203/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року справа № 813/1203/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гути О.М.,

представник третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" про визнання рішення незаконним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 (далі - МСЕК 1, відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача комунальний заклад "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" (далі - КЗ "ЛОКПЛ", третя особа), в якій просить суд визнати рішення Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 про призначення II групи інвалідності незаконним.

Ухвалою судді від 04.04.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її було неправомірно, без її згоди та з порушенням норм Закону України "Про психіатричну допомогу" поміщено до Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні. Позивач зазначила, що медичний заклад, до якого її було поміщено не звертався до суду у встановлений для цього строк із заявою про її госпіталізацію до психіатричного закладу, що свідчить про її незаконне утримування на лікуванні. Крім того, позивач зазначила, що після чотирьох місяців її перебування в психіатричному закладі позивачці було призначено ІІ групу інвалідності. Не погоджуючись із таким рішенням, позивач зверталася із скаргою на рішення МСЕК, проте жодної відповіді не отримала. Враховуючи те, що рішення про призначення ІІ групи інвалідності прийняте відповідачем у зв'язку з незаконним поміщенням та утримуванням позивачки у медичному закладі, позивач вважає його незаконним та просить скасувати.

Представник відповідача подала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 було проведено на підставі направлення комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", комісійного огляду та вивчення медичної документації позивачки. Враховуючи наведене, відповідач вважає рішення про призначення II групи інвалідності законним та просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала та просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. 04.12.2017 року скерував на електронну адресу суду клопотання за вх. № 3102 ел., про оголошення перерви в судовому засіданні, у задоволенні якого суд відмовив. Свою позицію щодо позову висвітлив у раніше поданому клопотанні від 05.07.2017 року, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, відтак просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2016 року ОСОБА_1 було поміщено до Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні де вона пробула до 15.06.2016 року.

10.06.2016 року ОСОБА_1 було оглянута лікарсько - консультативною комісією в повному складі та скерована КЗ "ЛОКПЛ" на медико - соціальну експертизу, яку вона пройшла 15.06.2016 року.

На підставі комісійного обстеження МСЕК, що оформлено актом огляду № 1242 та вивчення медичної документації медико - експертної справи ОСОБА_1, позивача було визнано інвалідом ІІ групи від загального захворювання терміном на один рік.

03.03.2017 року позивач звернулася із скаргою на рішення МСЕК до директора департаменту охорони здоров'я ОСОБА_3, проте, як зазначає у позовній заяві, відповіді на своє звернення не отримала.

Не погоджуючись із рішенням МСЕК про встановлення інвалідності та вважаючи його незаконним, позивач звернулася з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, Закону України "Про психіатричну допомогу" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Відповідно до ст. 69 Основ законодавства України про охорону здоров'я експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, визначають для інвалідів роботи і професії, доступні їм за станом здоров'я, перевіряють правильність використання праці інвалідів згідно з висновком експертної комісії та сприяють відновленню працездатності інвалідів. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов'язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3, п. 17, п. 20 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінпраці та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Згідно п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров'я обласної (міської) держадміністрації.

З наведеного вбачається, що для встановлення інвалідності, проводиться Медико-соціальна експертиза, яка проводиться особам за умови направлення їх лікувальним закладом охорони здоров'я, після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів щодо таких осіб, та за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму.

Наказом МОЗ України від 14.02.2012 року №110 затверджено направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) (Форма № 088/о), а також Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 088/о "Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)".

Відповідно до п. 3 даної Інструкції підставами для направлення на МСЕК є, зокрема, наявність ознак інвалідності, закінчення терміну інвалідності, необхідність продовження листка непрацездатності.

Згідно п. 2 Інструкції Форма № 088/о заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров'я за місцем проживання чи лікування хворого, підписується головою і членами лікарсько-консультаційної комісії і надсилається в медико-соціально-експертну комісію (далі - МСЕК).

В матеріалах справи міститься направлення на медико - соціально - експертну комісію (МСЕК) від 10.06.2016 року видане на ім'я ОСОБА_1 Вказане направлення підписане головою та членами лікарсько-консультаційної комісії КЗ "ЛОКПЛ" та містить печатку лікуючої установи.

Відповідно п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Згідно пп.19, 22 Положення про медико-соціальну експертизу №1317 Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до п. 27 цього ж Положення, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:

обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;

обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення позивача до суду є не порушення відповідачем порядку проведення комісійного огляду позивача, а незгода останньої із змістом рішення, прийнятого за результатом медико - соціальної експертизи та вивчення матеріалів медичної документації щодо ОСОБА_1

Суд зазначає, що передумовою для скерування позивача на медико - соціальну експертну комісію, а відтак і винесення оскаржуваного рішення МСЕК було перебування позивача на лікуванні у КЗ "ЛОКПЛ".

Так, згідно направлення на МСЕК від 10.06.2016 року, позивач перебувала під наглядом лікувально - профілактичного закладу з 29.02.2016 року.

Проте, як зазначила позивач у позовній заяві та наданих в суді усних поясненнях, її перебування у психіатричному закладі було неправомірним та проведеним із значними порушеннями.

Досліджуючи матеріали справи суд звертає увагу на суперечність змісту медичних документів позивачки, що дає підстави суду погодитися з твердженням ОСОБА_1 щодо її неправомірного утримування у психіатричному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поступила на госпіталізацію до КЗ "ЛОКПЛ" у примусовому порядку. 29.02.2016 року позивача без її згоди було доставлено до психіатричної лікарні на кареті швидкої допомоги у супроводі працівника поліції. Проте в подальшому її перебування у цьому закладі було оформлено як добровільне.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина визначає Закон України "Про психіатричну допомогу".

Відповідно до ст. 4 цього Закону, психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Проте, під час вирішення справи судом було встановлено порушення, які мали місце при госпіталізації позивачки.

Підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визначені у ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу".

Так, згідно цієї статті особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

- вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,

- або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Жодних доказів наявності в ОСОБА_1 вищевказаних ознак в матеріалах справи немає. Більше того, суд звертає увагу на те, що у скеруванні ОСОБА_1 від 10.06.2016 року на МСЕК було зазначено про наявність ознак інвалідності, а для госпіталізації у примусовому порядку необхідна наявність в особи тяжких психічних розладів.

Чого у позивача встановлено не було.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 16 цього ж Закону, особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону, а саме в примусовому порядку підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що КЗ "ЛОКПЛ" не було дотримано порядку госпіталізації позивачки, а саме після з'ясування доцільності госпіталізації ОСОБА_1 не було скеровано до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяви про її госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, що передбачено ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу".

В матеріалах справи міститься бланк документу про усвідомлену згоду на госпіталізацію в КЗ "ЛОКПЛ", згідно якої ОСОБА_1 відповідно до ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" надала згоду на надання психіатричної допомоги, що підписана ОСОБА_1 29.02.2016 року.

Проте позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що жодної згоди 29.02.2016 року при госпіталізації до КП "ЛОКПЛ" не підписувала, а поставила свій підпис на бланку "Про усвідомлену згоду на госпіталізацію в КП "ЛОКПЛ" без зазначення дати лише 14.06.2016 року заради виписки із медичного закладу.

Факт підписання позивачем листка "Про усвідомлену згоду на госпіталізацію в КП "ЛОКПЛ" підтвердив допитаний в якості свідка лікар - психіатр КЗ "ЛОКПЛ" ОСОБА_4, проте свідок не зазначив якого саме числа ОСОБА_1 підписала бланк згоди.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за фактом неправомірного поміщення позивачки до психіатричного закладу, 04.03.2017 року позивач звернулася до керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 про вчинення відносно неї злочинів, зокрема примусового поміщення у лікувальний заклад. В подальшому ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/1665/17 від 03.04.2017 року було зобов'язано прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 внести до ЄРДР відомості про вчинення стосовно ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 96, 141, 146, 148, 151 КК України при її примусовому поміщенні у лікувальних заклад.

Аналізуючи вищевказані факти, а також існування кримінального провадження №0000037, в рамках якого слідчим досліджуються питання щодо незаконності/законності поміщення позивача у психіатричний заклад, наявності підстав та обґрунтованість встановленого діагнозу позивачці, та як наслідок наявності підстав для прийняття Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи Міжрайонна спеціалізована психіатрична МСЕК №1 рішення про призначення ОСОБА_1 II групи інвалідності, суд ставить під сумнів надання позивачем усвідомленої згоди на її лікування в психіатричній лікарні. Крім того, надання позивачем усвідомленої згоди на госпіталізацію спростовується скеруванням на госпіталізацію позивачки до КП "ЛОКПЛ", що відбувалося у примусовому порядку.

На думку суду зобов'язуючи позивача підписати листок "Про усвідомлену згоду на госпіталізацію" 14.06.2016 року, КП "ЛОКПЛ" таким чином намагалася уникнути відповідальності за порушення, допущені при госпіталізації ОСОБА_1

Отже, підсумовуючи наведене суд дійшов висновку про незаконність госпіталізації ОСОБА_1 та утримування її на лікуванні у психіатричній лікарні.

Суд наголошує, що протиправні дії, рішення чи бездіяльність не можуть породжувати жодних правомірних наслідків, відтак винесені на їхнє виконання рішення чи проведені дії є апріорі протиправними.

Тому, оскільки рішення відповідача про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності прийняте на підставі направлення КЗ "ЛОКПЛ" від 10.06.2016 року, де ОСОБА_1 утримувалася з 29.02.2016 року із порушенням встановленої законодавством процедури оформлення пацієнта, суд дійшов висновку і про протиправність призначення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності.

У зв'язку з цим, суд вважає позовну вимогу позивача обґрунтованою, що має наслідком задоволення позову повністю шляхом визнання оскарженого рішення відповідача про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності незаконним.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як свідчать матеріали справи, винесенню оскарженого рішення передувала протиправна госпіталізація ОСОБА_1 у психіатричному закладі, який і встановив діагноз позивачці та скерував її на медико - соціально - експертну комісію. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що прийняте рішення Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 про призначення ОСОБА_1 II групи інвалідності є незаконним та порушує права та свободи позивача.

Тому, виходячи із заявлених позовних вимог, повного та всебічного дослідження наявних матеріалів справи та норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку позовну вимогу задовольнити повністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18-19, 33-35, 69-71, 72, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним рішення Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи" про призначення ОСОБА_1 II групи інвалідності.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 08 грудня 2017 року.

Суддя Сакалош В.М.