Справа № 814/803/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

06 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/803/17

Категорія: 5.5 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою релігійної громади (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі за позовом релігійної громади (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - Миколаївська міська рада, про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Релігійна громада (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви звернулась з адміністративним позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язання Миколаївської обласної державної адміністрації розглянути звернення позивача та видати розпорядження (рішення) про повернення у власність позивача будівлі за адресою м. Миколаїв, вул. Декабристів, 32-а.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна будівля була побудована у 1900 році у дворі Римсько-католицької церкви за адресою: м. Миколаїв, вул. Глазеналівська, ріг вул. Католицької. У зазначеній будівлі розміщувалось приходське людинолюбиве товариство при Римсько-католицької церкві. Товариство збудувало та утримувало на свої кошти два церковно-приходських училища, надавало допомогу бідним учням та прихожанам Римсько-католицької церкви, утримувало на свої кошти церковний хор, збудувало притулок для пристарілих при Римсько-католицькій церкві. Зазначені обставини підтверджуються архівною довідкою Миколаївського обласного архіву від 30.03.99 р.

Відповідно до довідки Федерального архівного агентства Міністерства культури Російської Федерації, Торчинський в 1895 році відмовився на користь Римсько-католицької церкви в місті Миколаєві від «принадлежащего ему имущества». Тобто, будинок у дворі Римсько-католицької церкви (на теперішній час адреса: м. Миколаїв, вул. Декбаристів, 32-а) був побудований у 1900 році за кошти приходського людинолюбивого товариства при Римсько-католицької церкві м. Миколаєва та, відповідно, належав цьому товариству. За часів СРСР майно, що належало товариство було відібрано на користь держави. Згодом в будівлі, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 32-а було розміщено краєзнавчий музей, а приміщення костьолу використовувалось під будинок культури.

У 1991 році релігійна громада Римсько-католицької церкви відновила свою діяльність зареєструвавши організацію «Релігійна громада (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви». На підставі Указів Президента України «Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна» та «Про невідкладні заходи щодо остаточного подолання негативних наслідків тоталітарної політики колишнього Союзу РСР стосовно релігії та відновлення порушених прав церкви і релігійних організацій» позивачу було передано у власність приміщення костьолу. Однак, будівлю за адресою: вул. Декабристів, 32-а, відповідач безпідставно відмовляється передавати у власність релігійної громади.

Позивач вважає, що з моменту створення цього майна воно завжди належало релігійній громаді Римсько-католицької церкви в м. Миколаєві.

Відповідно до рішення виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів «Про розподіл майна (комунальної власності) між власністю області та власністю обласного підпорядкування і районів області» від 09.03.92 р. №62 приміщення, в якому знаходився Миколаївський обласний краєзнавчий музей не було віднесено, а ні до комунальній власності Миколаївської обласної ради, а ні до комунальної власності Миколаївської міської ради.

Релігійна громада зверталась до Миколаївської обласної державної адміністрації з клопотанням про передачу спірної будівлі у власність громади, але отримувало відмову.

На думку позивача, Миколаївська обласна державна адміністрація помилково застосовує до цих правовідносин Закон України «Про приватизацію державного майна», оскільки між сторонами виникли інші правовідносини, які регулюються іншими нормами права, а саме Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації». Тобто, позивач вважає, що у даному випадку мова йде не про приватизацію, а про реституцію, тобто поновлення порушених майнових прав, приведенням їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих або подібних, або речей такої самої вартості.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що будівля по вул. Декабристів, 32-а, є пам'яткою архітектури місцевого значення «Однокласне парафіяльне училище та притулок римсько-католицького благодійного товариства. 1900 р.», що взята на державний облік розпорядженням голови облдержадміністрації від 20.03.97 №155-р. Законом України «Про перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» будівля парафіяльного училища та притулку католицького благодійного товариства включена до зазначеного Переліку.

На сьогодні зазначена будівля перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ міст Миколаївської області та на балансі Миколаївського обласного краєзнавчого музею. Музеєм отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень. Будівлю виведено у окрему адресу - вул. Декабристів, 32-а - рішення виконкому Миколаївської міської ради від 10.04.15 №275 «Про зміну та надання адреси і внесення змін до рішень виконкому міської ради.

Зважаючи на те, що будівля є пам'яткою, релігійній громаді вона передана у користування за умов дотримання охоронного договору, укладеного 05.02.01 між державною інспекцією по охороні пам'яток культури в Миколаївській області та релігійною громадою Римсько-католицької церкви в м. Миколаєві, за безпосередньою участю Миколаївського обласного краєзнавчого музею.

Третя особа - Миколаївська міська рада, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що спірна будівля може бути передана у власність Релігійній громаді (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням релігійна громада (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви звернулась з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені позовні вимоги, а саме: зобов'язати Миколаївську обласну державну адміністрацію розглянути звернення позивача та видати розпорядження (рішення) про повернення у власність позивача будівлі за адресою м. Миколаїв, вул. Декабристів, 32-а

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п. 23 - 24 рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII). Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

На сьогодні спірна будівля перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області та на балансі Миколаївського обласного краєзнавчого музею. Музеєм отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як зазначає Миколаївська обласна державна адміністрація, в даному випадку належність будівлі до колишньої церковної власності не підтверджена, а отже питання про повернення вказаної будівлі не може бути вирішено.

Згідно до положень частин 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч .1 ст. 12 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів, - підвідомчі господарським судам та розглядаються в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, у спірних правовідносинах вбачається спір про право і подальше вирішення питання щодо власника спірної будівлі має вирішуватись у порядку господарської юрисдикції, а тому даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується у апеляційному порядку, а провадження по справі закривається в порядку ст. 157 КАС України, згідно з п.1 ч.1 якої, суд закриває провадження у справі, у разі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства .

Враховуючи викладені обставини колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, та роз'яснити позивачу, що вказана справа віднесена до юрисдикції Господарського суду Одеської області в порядку господарського судочинства.

Керуючись: ст.ст. 185, 157, ч. 1 ст. 195, 196, ст. 203, ч. 3 ст. 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу релігійної громади (парафія) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви задовольнити частково, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року скасувати,провадження у справі закрити.

Роз'яснити релігійної громаді (парафії) Святого Йосифа у Миколаєві Римсько-католицької церкви право на звернення з позовом в порядку ГПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 11.12.2017 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян