Справа № 821/1030/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
05 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1030/17
судді Шляхтицького О.І. у справі № 821/1030/17
Зважаючи на наявність постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року , якою апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення а ухвала суду першої інстанції залишена без змін, вважаю за необхідне висловити наступні заперечення щодо рішення суду у вказаній справі.
Висновок суду апеляційної інстанції щодо залишення постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року без змін мотивований наступним.
Суд першої інстанції встановив, що Наказом Херсонського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 03.08.2016 р. № 220-Д "Про надання безоплатної вторинної правової допомоги гр. ОСОБА_2" наказано надати безоплатну правову допомогу гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити адвоката ОСОБА_3.
За скаргою ОСОБА_1, яка є донькою ОСОБА_2 відповідач прийняв рішення про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_3, який надавав безоплатну правову допомогу саме ОСОБА_2.( а.с. 14-22, т.1).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дотримання відповідачем процедури розгляду викладених в скарзі ОСОБА_1 обставин щодо адвоката ОСОБА_3 без порушення процедури її розгляду.
Рішення є правильним по суті, але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

Так, відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч.1,2 ст. 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС УКраїни.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 29.11.2016 року, справа № 800/44/16 номер судового рішення в ЄДРСРУ 63749416

Як вбачається із матеріалі справи фактичним предметом спору є рішення відповідача з приводу оцінки дій адвоката ОСОБА_3 щодо якості надання адвокатських послуг ОСОБА_2, яка є матерью позивачки.

Позивач ОСОБА_1 не є самостійним учасником договірних правовідносин між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а отже відсутній факт порушення її прав, свобод та інтересів.

Не доведено також і позивачем чим взагалі порушує права позивача рішення відповідача, яким фактично відмовлено у притягнені адвоката ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Не доведено також ОСОБА_1 і факту порушення її права на належний розгляд її звернення.

Оскільки завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у сфері публічно-правових відносин, а позивач не довів обставин, які б вказували на порушення його прав, свобод або інтересів саме спірним рішенням відповідача, я погоджуюсь по суті із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права, вважаю , що судове рішення, підлягає зміні в частині мотивів з яких суд першої інстанції виходив, відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, як таке, що викладене помилково.

Суддя Шляхтицький О.І.