Справа № 207/3035/17
Суддя: Тюлюнова В. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 207/3035/17
№ 2-а/207/93/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до інспектора Управління Патрульної Поліції м. Дніпро, рядового поліції 3 батальйону 7 роти ОСОБА_2, Управління Патрульної Поліції у м. Дніпро Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління Патрульної Поліції м. Дніпро, рядового поліції 3 батальйону 7 роти ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому посилається на те, що 27 жовтня 2017 року приблизно о 16 години 17хвилин відносно нього рядовим поліції 3 батальйону 7 роти Управління Патрульної Поліції м. Дніпро ОСОБА_3 винесено постанову серії ЕАА№ 195160 від 27.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 гривень. Вважає дії рядового поліції ОСОБА_2 протиправними, тому що він не порушував вимог Правил дорожнього руху України, а дії інспектора УПП м. Дніпро ОСОБА_2 щодо винесення постанови протиправні, і постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, щодо ії змісту та процедури складення, а тому незаконна і підлягає скасуванню. Постанова була винесена без розгляду справи повноважним органом, самочинно інспектором на дорозі, біля будинку 44 вул. Гоголя м. Дніпро, а не замістом знаходження відповідного органу, як це передбачено законом. Правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не зафіксоване в автоматичному режимі.

Крім того, постанова складалась інспектором без врахування зауважень позивача, пояснень конкретної дорожньої обстановки, тобто виявлення порушення інспектором обґрунтовано на його, - інспектора, припущеннях. Крім того, в самої постанові вказано: адреса порушника, яка в загалі не існує у звязку з деполітизацією (Кам'янське, АДРЕСА_1); у постанові вказано дорожній знак 4,3 «рух праворуч», який згідно до ПДР передбачає «рух ліворуч»; в загалі не вказано місце де нібито вчинено правопорушення; об'єктивна та суб'єктивна сторона правопорушення не зазначені взагалі. Крім того, позивач власноруч вчинив запис в постанові, що він категорично незгоден з притягненням його до адміністративної відповідальності, та буде оскаржувати постанову, що є підставою для складення протоколу, та в чому інспектором йому було відмовлено. Просить суд скасувати постанову серії ЕАА № 195160 від 27 жовтня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 3 батальйону 7 роти Управління Патрульної Поліції у м. Дніпро, рядовим поліції ОСОБА_2, за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп., провадження по адміністративної справі закрити.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що ознайомившись з запереченнями відповідачів на адміністративний позов від 20.11.2017 року і наданою до нього фото вул.. Гоголя м. Дніпро від 19.11.2017 року зробленого о 12:43 години, звертає увагу суду на те,що він не визнає порушень ПДР взагалі, та підкреслює, що представник відповідачів в запереченні визнає допущені в постанові груби помилки, а саме: в постанові невірно вказано адреса вчинення правопорушення (м. Дніпро, вул.. Гоголя, 44) та пояснюється ці тім, що постанова про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі, складається в електронній формі за допомогою технічних пристроїв, а тому бувають збої системи, у даному випадку адреса скоєння правопорушення це найближча будівля, яка знаходиться з містом оформлення адміністративного правопорушення та яку автоматичний пристрій розпізнав через вбудованій навігатор; що стосується зазначення в постанові знаку 4.3 замість 4.2., то, на думку представника відповідача, «треба наголосити що сама назва знаку вказана вірно і це ні яким чином не впливає на суть скоєного» (лист заперечення 6), тобто цім самим підтверджує, що інспектор виносить постанову на припущеннях. Представник відповідачів в запереченні також вказує, що згідно до ч. 5 ст. 258 КУаАП якщо під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущення правопорушення і адміністративне стягнення що на неї накладається, то уповноважена особа зобов'язана скласти протокол (лист заперечення 4). Також незрозумілим є заява представника відповідачів про те, що позивач на місці вчинення правопорушення не заперечує проти інкримінованого йому правопорушення, а пояснив що він здійснив правопорушення, (лист заперечення 7) оскільки, навпаки, позивач на постанові зробив власноруч запис про незгоду з притягненням до адміністративної відповідальності та наміром оскаржувати постанову, та оригінал якої відповідачем до суду для огляду ненадан.

Відповідачи в судове засідання не з'явилися, направили поштою заперечення на адміністративний позов з додатками фото вул.. Гоголя м. Дніпро, яке було зроблено 19.11.2017 року о 12:43 години, які залучені до матеріалів справи. В запереченнях посилаються на те, що вони не порушили вимог чинного законодавства при винесенні постанови 27.10.2017 року, а водій ОСОБА_1, на їх думку, визнав, що порушив Правила дорожнього руху України.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що Постановою серії ЕАА № 195160 від 27 жовтня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху вказано, що «зафіксоване не в автоматичному режимі», інспектором 3 батальйону 7 роти Управління Патрульної Поліції у м.Дніпро, рядовим поліції ОСОБА_2, на позивача накладене адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.

Відповідно до зазначеної постанови, позивач «27 жовтня2017 року о 16 годині 07 хвилин в м. Дніпро, вул.. Гоголя, 44 не виконав вимогу дорожнього знаку 4.3 рух праворуч проїхавши прямо 4467, чим порушив п. 8.4 ПДР - Порушення вимог наказових знаків, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.122 КУпАП, про що прийнято рішення про накладання штрафу 255 грн.».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення водіями транспортних засобів вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі переходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому ст. 251 КУпАП дано визначення поняття доказів, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що вказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показанням технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник.

В силу ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд дійшов висновку, що дії посадової особи, при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід визнати неправомірними, а постанову серії ЕАА№ 195160 від 27.10.2017року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП, слід скасувати, а провадження по справі закрити з підстави того, що справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем знаходження органу, який уповноважив розглядати такі справи.

Слід зазначити, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 , в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Пунктом 2.3 вказаного Рішення передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають. (ВАСУ справа № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року (№ в ЄДРСРУ 62469310).

Стаття 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина четверта ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції при винесенні постанови про адміністративне правопорушення повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Слід підкреслити, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, вбачається, що нескладення протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення (20 грудня 2016 р. справа № 536/1417/16-а, ЄДРСРУ № 63586316).

Разом з тим, ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується. (12.01.2017р. справа № 640/20250/16-а, ЄДРСРУ № 64003079; 13.01.2017 р. справа № 604/1117/16-а, ЄДРСРУ № 64040166; 16.01.2017 р. справа № 725/5847/16-а ЄДРСРУ № 64094623).

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2ст.6 Основного Закону України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", ст.ст. 9, 10, 11, ч. 1 ст. 122, ст. 221 КУпАП, ст.ст. 7, 8, 11, 17, 69, 71, 86, 104, 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної Поліції м. Дніпро, рядового поліції 3 батальйону 7 роти ОСОБА_2, Управління Патрульної Поліції у м. Дніпро Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Визнати неправомірними дії інспектора Управління Патрульної Поліції м. Дніпро, рядового поліції 3 батальйону 7 роти ОСОБА_2, щодо винесення 27.10.2017 року постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАА№ 195160 та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 гривень.

Постанову інспектора Управління Патрульної Поліції м. Дніпро, рядового поліції 3 батальйону 7 роти ОСОБА_2 серії ЕАА № 195160 від 27.10.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

Судові витрати, судовий збір, від якого позивач звільнений, у розмірі 640,00 грн. покласти на рахунок держави.

В силу ч. 2 ст. 171-2 КАС України, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Г. Тюлюнова