Справа № 242/3949/17
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/3949/17
Провадження № 2-а/242/303/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 19.09.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії, в якому зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 17.08.2017 року № 1562 про призначення пенсії за вислугу років у відповідності з вимогами п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Заява була розглянута відповідачем і було прийнято рішення від 23.08.2017 року про відмову в призначенні пенсії через відсутність у нього необхідного стажу, як робітника інженерно-технічного складу. Це зокрема обумовлено тим, що до спеціального стажу не зараховано періоди його роботи, а саме: з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро», оскільки підприємство не здійснило реєстраційні дії, щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території, тому перевірити достовірність наданої довідки немає можливості; та з 01.03.2013 року по 31.07.2017 року на посаді інженера з технічного обслуговування у представництві «СКМ ОСОБА_2В.», оскільки не надана довідка, яка підтверджує зайнятість заявника повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден. Вважає дії відповідача неправомірними, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.08.2017 року № 1488 про відмову в призначені пенсії, зобовязати відповідача зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років у відповідності з вимогами п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вищевказані періоди його роботи та повторно розглянути заяву від 17.08.2017 року № 1562, зарахувавши вищевказані періоди роботи до пільгового стажу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить слухати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала та зазначила, що 17.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області із заявою № 1562 про призначення пенсії у відповідності з вимогами п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення склав 37 років 09 місяців 23 дні. До пільгового стажу не було зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро», оскільки підприємство не здійснило реєстраційні дії, щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території, тому перевірити достовірність наданої довідки немає можливості; та з 01.03.2013 року по 31.07.2017 року на посаді інженера з технічного обслуговування у представництві «СКМ ОСОБА_2В.В.», оскільки не надана довідка, яка підтверджує зайнятість заявника повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден. У звязку з тим, що у позивачем не підтверджено стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, рішенням від 23.08.2017 йому було відмовлено у призначенні пенсії. Просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обовязком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Так зокрема статтею 113 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно до ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. У разі невідповідальності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 17.08.2017 року ОСОБА_1 надав до Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області документи для призначення пенсії за віком відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та абзацу 2 пункту 16 розділу ХV Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Селидівського обєднаного УПФУ Донецької області від 23.08.2017 року ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, це зокрема обмовлено тим, що до пільгового стажу не було зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро», оскільки підприємство не здійснило реєстраційні дії, щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території, тому перевірити достовірність наданої довідки немає можливості; та з 01.03.2013 року по 31.07.2017 року на посаді інженера з технічного обслуговування у представництві «СКМ ОСОБА_2В.В.», оскільки не надана довідка, яка підтверджує зайнятість заявника повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (а.с. 4).

Згідно абзацу 2 пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до п «в» ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, зокрема, інженерно-технічний склад за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.

Відповідно до Переліку посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. N 418 , право на пенсію за вислугу років мають: авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань, майстри всіх найменувань, інженери всіх найменувань. начальники цехів, змін, дільниць, служб, груп по технічному обслуговуванню повітряних суден та інших літальних апаратів. Право на пенсію за вислугу років мають зазначені в цьому Переліку працівники, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об'єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації. Зайнятість зазначених працівників на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, підтверджується довідками, виданими відповідними підприємствами, об'єднаннями й організаціями.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до трудової книжки серія БТ-І № 4716672, ОСОБА_1 працював з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро» (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди на вищезазначених підприємствах.

Суд зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вищевказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Постановою КМУ від 12.06.1993 р. № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п. 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Як вбачається з довідки ТОВ «Донбасаеро» № 04.03.2013 року № 11.13-111, підтверджено спеціальний роботи ОСОБА_1 з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро»; з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування на підприємстві ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро». Крім того, з даної довідки вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному аеродромному технічному обслуговуванню ВС.

Стосовно твердження представника відповідача, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємствами, які знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для перерахунку пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Слід зауважити, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зарахування періоду роботи позивача в «СКМ ОСОБА_2В.В.» 01.03.2013 року по 31.07.2017 року на посаді інженера з технічного обслуговування ПС А-319 до спеціального стажу, що дає право на вислугу років, суд звертає увагу, що «СКМ ОСОБА_2В.В.» є представництвом підприємства з Королівства Нідерландів.

Як вбачається з п. «f» ч. 1 ст. 3 Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, що ратифіковано Законом N 332/96-ВР від 12.07.96 року, терміни «підприємство Договірної Держави» та «підприємство другої Договірної Держави» означають відповідно підприємство, що керується резидентом Договірної Держави, та підприємство, що керується резидентом другої Договірної Держави.

Згідно ч. ч. 1, ст. 5 Конвенції для цілей цієї Конвенції термін «постійне представництво» означає постійне місце комерційної діяльності, через яке повністю або частково здійснюється комерційна діяльність підприємства. Термін «постійне представництво» включає зокрема: а) місце управління; b) відділення; c) контору; d) фабрику; e) майстерню; f) шахту, нафтову або газову свердловину, кар'єр або будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; g) склад або будь-які приміщення, що використовуються як місце продажу.

Ст. 26 Конвенції передбачено, що внески, що виплачуються окремою особою, яка є резидентом Договірної Держави, або яка тимчасово перебуває у цій Державі, чи від імені цієї особи до програм пенсійного забезпечення, що признається для цілей оподаткування у другій Договірній Державі, повинні протягом періоду, що не перевищує для цих цілей 60 місяців, розглядатись таким самим чином, з метою оподаткування, у першій згаданій Державі, як і внесок, сплачений до програми пенсійного забезпечення, яка признається для цілей оподаткування у першій згаданій Державі, за умови, що: а) така фізична особа робила внески до такої програми пенсійного забезпечення раніше, ніж вона стала резидентом або тимчасово перебуває в першій згаданій Державі; і b) компетентний орган влади першої згаданої Держави погоджується з тим, що програма пенсійного забезпечення відповідає програмі пенсійного забезпечення, що визначається для цілей оподаткування цією Державою.

Суд звертає увагу, що як вбачається із розрахунку стажу (а.с. 5) та форми ОК-5 (а.с. 7-8) страховий стаж роботи позивача в представництві «СКМ ОСОБА_2В.В.» визнається відповідачем.

Проаналізувавши позовні вимоги в цій частині в аспекті вітчизняного законодавства та міжнародно-правових норм, суд приходить до висновку, що період роботи позивача в представництві «СКМ ОСОБА_2В.В.» 01.03.2013 року по 31.07.2017 року не підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію по вислузі років, оскільки позивачем фактично не підтверджено відповідними довідками, що робота на вищевказаній посаді передбачена Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. N 418.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно запису трудової книжки позивач працює на посаді інженера з технічного обслуговування ПС А-319, тобто одного літака, і не відноситься до працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об'єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.08.2017 року № 1488 про відмову в призначені пенсії позивачу, зобовязати відповідача зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років у відповідності з вимогами п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивача на ТОВ «Авіакомпанія» «Донбасаеро» з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві; з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка; з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування, а також повторно розглянути заяву від 17.08.2017 року № 1562, зарахувавши вищевказані періоди роботи до спеціального стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-112, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17 серпня 2017 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років ОСОБА_1 періоди його роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія» «Донбасаеро» з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві, з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка та з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування.

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2017 року № 1562 із зарахуванням до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоди його роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія» «Донбасаеро» з 28.05.1982 року по 09.02.1996 року на посаді авіаційного техніка на підприємстві, з 10.02.1996 року по 31.05.2005 року на посаді авіатехніка та з 01.06.2006 року по 30.06.2006 року на посаді начальника зміни з технічного обслуговування.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадження або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М. Владимирська