Справа № 819/1818/17
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1818/17

07 грудня 2017 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Придаткевич Н.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, довіреність від 10.11.2017 року

представника відповідача ОСОБА_2, довіреність від 22.06.2017 року № 3854/10/19-00-10-02-10/8462

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення за формою "Ф" від 14.09.2017 року: № 63228-13 на суму 13551,25 грн., №63229-13 на суму 23378,09 грн., № 63232-13 на суму 7090,50 грн., №63234-13 на суму 26766,27 грн., якими визначено позивачу суми податкових зобов'язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування. Зокрема, позивач стверджує, що належне йому на праві власності нерухоме майно є будівлями промисловості та не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, свою позицію виклала в письмових запереченнях від 10.11.2017 року.(а.с.29-30) Зокрема, пояснила, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим, оскільки позивач є власником об'єктів нерухомості, а тому зобов'язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік. Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на території Тернопільської міської ради встановлено рішенням Тернопільської міської ради від 30.06.2015 року № 6/60/27 "Про місцеві податки і збори".

Додатково відзначила, що ОСОБА_3 володіє нежитловими будівлями, як фізична особа, а не промислове підприємство, відтак вважає, що спірні рішення винесені Головним управлінням ДФС у Тернопільській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, просила у задоволені позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Фізична особа ОСОБА_3 є власником таких нежитлових будівель:

- 2574/10000 частини виробничого корпусу № 10, загальною площею 1696,7 кв.м., який розташований за адресою: місто Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 15.06.2010 року (а.с.17), що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.10.2017 року (а.с.10-11);

- виробничого корпусу "Кисловодськ", загальною площею 983,4 кв.м., який розташований за адресою: місто Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2012 року. (а.с.24);

- 9/100 часток виробничого корпусу № 4, загальною площею 3884,8 кв.м., який розташований за адресою: місто Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.2016 року (а.с.20-21);

- 91/100 часток виробничого корпусу № 4, загальною площею 1029,1 кв.м., який розташований за адресою: місто Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.2016 року. (а.с.22-23)

Рішенням Тернопільської міської ради від 30.06.2015 року № 6/60/27 "Про місцеві податки і збори" (а.с.31-36) встановлено ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, зокрема, - у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв. м. бази оподаткування, відповідно до статті 266 Податкового кодексу України.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області було винесено податкові повідомлення - рішення форми "Ф" від 19.06.2017 року № 100785-13, № 100786-13, № 100783-13, № 100788-13, № 100784-13, № 100787-13, та від 07.07.2017 року № 157433-13 (а.с.38-44), якими визначено позивачу суми податкових зобов'язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік.

08.08.2017 року ОСОБА_3 подав контролюючому органу заяву про скасування вищевказаних податкових повідомлень - рішень, оскільки нежитлові об'єкти у повідомленнях вказані як житлові, а площі, на які нараховано податок, не відповідають фактичним площам згідно договорів.

Врахувавши заяву платника податків, Головне управління ДФС у Тернопільській області здійснило перерахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та згідно підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України, відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України сформувало податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 14.09.2017 року, а саме: № 63228-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 13551,25 грн.; № 63229-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 23378,09 грн., № 63232-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 7090,50 грн.; № 63234-13 яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 26766,27 грн. (а.с.6-8)

Позивач, не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 14.09.2017 року, звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просить визнати їх протиправними та скасувати.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно приписів пункту 265.1. статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1. пункту 266.1. статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.2. статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1. пункту 266.3. статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.3.2. пункту 266.3. статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами підпункту 266.6.1. пункту 266.6. статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 8.1. статті 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3. цієї ж статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно положень пункту 12.3. статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами підпунктів 12.3.1., 12.3.2., 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 ПК України встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до пункту 12.5. статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Разом з тим, підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Аналіз вказаної норми дозволяє зробити висновок, що зазначена класифікація об'єктів нерухомого майна зроблена за ознакою цільове призначення будівлі. Так, зокрема, підпунктом "ґ" виділені будівлі промислові та склади.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, позивач посилається на підпункт "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України, відповідно до якого не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно з пунктом 5.3. статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Таким чином, до будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості2; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Суд зазначає, що вказана класифікація також доводить те, що використаний у статті 266 ПК України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель, що експлуатуються промисловими підприємствами різних галузей. Отже, не лише цільове призначення нежитлової будівлі згідно правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об'єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункт "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України.

Враховуючи приписи підпункту "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України та те, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, що не належить до об'єктів промисловості, контролюючим органом правомірно віднесено належні позивачу нежитлові будівлі до категорії об'єктів оподаткування зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.7.1. пункту 266.7. статті 266 ПК України визначено, зокрема, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.8.1. пункту 266.8. статті 266 ПК України у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-VIII з 01 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1378,00 грн.

Таким чином, ставка податку для об'єктів нежитлової нерухомості на території Тернопільської міської ради, крім господарських присадибних будівель та гаражів, у 2016 році становила 13,78 грн. за 1 кв. м. бази оподаткування.

Як встановлено судом, контролюючим органом вірно обчислено ОСОБА_3 суми податкових зобов'язань за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по всіх належних йому на праві власності об'єктах нежитлової нерухомості.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Статтею 11 КАС України встановлено принцип змагальності сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності за правилами статті 86 КАС України, та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 14.09.2017 року № 63228-13 на суму 13551,25 грн., №63229-13 на суму 23378,09 грн., № 63232-13 на суму 7090,50 грн., №63234-13 на суму 26766,27 грн., а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для присудження на користь позивача понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2,6,11,86,122,158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Тернопільській області за формою "Ф" від 14.09.2017 року: № 63228-13 на суму 13551,25 грн., №63229-13 на суму 23378,09 грн., № 63232-13 на суму 7090,50 грн., №63234-13 на суму 26766,27 грн. - про визначення суми податкових зобов'язань за платежами: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягають сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.