Справа № 2а-201/10
Суддя: Головчак М.М.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
___________________________________________________________________________________
Справа № 2а-201/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2010 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Головчак М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про зобов'язання здійснити перерахунок та сплатити заборгованість по недоплаченій державній допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при народженні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради провести належне нарахування та виплатити на її користь недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку за період з 10.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 23.05.2008 року по 31.12.2008 року, та виплатити недоплачену допомогу при народженні дитини.

В процесі розгляду справи було подано зміни до позовної заяви,згідно яких ОСОБА_1 вказувала, що вона є матір"ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради. Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради здійснює їй нарахування та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Однак, нарахування та виплата такої допомоги в спірний період відповідачем проведена в менших розмірах, ніж було встановлено законодавством. Так, згідно вимог ст.43 Закону України „Про обов'язкове державне соціальне страхування у зв"язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" відповідач повинен був виплачувати їй допомогу в розмірі всатновленого прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а фактично відповідач виплатив за 2007-2009 роки меншу суму допомоги. Покликаючись на викладене, просила позов задовольнити, зобов"язати відповідача виплатити на її користь недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.04.2007 року по 31.12.2009 року та недоплачену допомогу при народженні дитини з урахуванням виплачених сум. Одночасно просить поновити строк звернення до суду,оскільки про порушення її права їй стало відомо із засобів масової інформації у 2008 році. На її зверенення про здійснення перерахунку Управлінням їй було відмовлено. Оскільки її діти часто хворіли,вона не мала можливості раніше звернутися до суду із захистом порушеного права.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, згідно яких позов не визнав. В обгрунтування своїх заперечень, посилаючись на ст.95 Конституції України, ст.4, п.5 ст.51 Бюджетного кодексу України, зазначив, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалася позивачу в розмірах, передбаченним чинним законодавством; видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України; положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Закону про Державний бюджет України; розпорядники бюджетних коштів (в тому числі і Управління праці та соціального захисту населення) беруть бюджетні зобов"язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Стаття 101 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік" неконституційною визнана не була. Що стосується вимог позивача за 2008 рік,то вони також є безпідставними. Спірні правовідносини регулюються Законом України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Правові норми Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" в редакції Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів" прийняті пізніше в часі за ст.43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", повністю узгоджуються з іншими нормативними актами з цього приводу, функція виплати допомоги по догляду за дитиною визначена як державна, необхідним у даному випадку є застосування щодо застрахованих і не застрахованих осіб положення про розмір спірної допомоги, визначеної лише ст.15 Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Щодо допомоги при народженні дитини,то рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року неконституційним визнано не було,тому до задоволення також не підлягає. Окрім того,просить застосувати строк позовної давності,який позивачкою пропущений без поважних причин.

Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності в порядку письмового провадження,позов підтримує в повному обсязі.

Враховуючи те, що сторони заявили клопотання про слухання справи у їх відсутності, суд в порядку ч.3 ст.122 КАС України здійснює судовий розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду позовну заяву, заперечення, письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що позивачка є матір'ю малолітньої ОСОБА_3,26.01.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 043839, перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому,перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рахунок коштів Державного бюджету.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що розмір допомоги, який виплачувався позивачці у 2007 році, не відповідає розмірам, встановленим вказаним законом.

Зупинення дії ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на 2007 рік, передбачене Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007.

Згідно із ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року виплата позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинна була проводитися з розрахунку не менше прожиткового мінімуму згідно вимог Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік».

Вимоги про стягнення допомоги з 01.04.2007 року по 08.07.2007 року є безпідставними і такими,що до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог у 2008 та 2009 роках, то відповідно до п.23 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", внесені зміни до ст.13 Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми", відповідно де яких орган праці та соціального захисту призначають і виплачують допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку за рахунок коштів Державного бюджету України як застрахованим так і не застрахованим особам в системі загальнообов'язкового державного страхування.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 в справі 1-28/2008 п. 23 розділу II цього ж Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було внесено зміни до Закону України „Про допомогу сім'ям з дітьми", на предмет конституційності не розглядався, у встановленому порядку неконституційним не визнавався та своєї чинності у 2008-2009 роках не втратив.

Так, згідно із ст. 13 Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" у редакції 2008 року право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною (а не тільки не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа, як передбачалося цією нормою Закону у попередній редакції).

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що у 2008-2009 спірних роках право позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також розмір цієї допомоги врегульовувалися насамперед положеннями Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми", як спеціального закону, що був чинним у цей період.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про державну допомогу сім"ям з дітьми" (в редакції 2008-2009 роках) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім"ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Управління праці і соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому належним чином та відповідно до вимог Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" виконало свій обов"язок перед позивачкою з виплати їй спірної допомоги у 2008 році та у 2009 році.

Згідно із положеннями ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення відповідачем при обчисленні та нарахуванні допомоги по догляду за дитиною положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Адже, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року N 2240-ІІІ відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей. При цьому, положеннями статті 2 Закону № 2240 визначено, що суб'єкти

загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, -застрахована особа або інша особа у випадках, передбачених статтями 45, 47 цього Закону, страхувальник та страховик; а страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

З огляду на зазначене вище, суд не приймає до уваги покликання позивача на порушення відповідачем положень закону № 2240, оскільки норми вказаного закону не поширюється на діяльність органів праці та соціального захисту населення, так як останні не є органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

З врахуванням наведеного суд вважає, що Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, здійснивши позивачці виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2008 році та у 2009 році в розмірі, встановленому вищевказаними законами, станом на час проведення такої виплати діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинними Законами України, тобто правомірно, а тому доводи та позовні вимоги позивачки безпідставні, до задоволення в цій частині не підлягають.

Що стосується виплати одноразової допомоги при народженні,то відповідно до ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини надається в сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у 9-кратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта протягом 12 місяців в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем виплачено позивачці допомогу при народженні дитини одноразово в сумі 3400 грн. 00 коп. та призначено до виплати протягом 12 місяців,що стверджується довідкою про отримання допомоги № 1831 від 06.10.2009 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині порушення відповідачем порядку виплати одноразової допомоги при народженні дитини.

Що стосується поновлення строку звернення до суду, то відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду,встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,який,якщо не встановлено інше,обчислюється з дня,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.100 КАС України встановлено,що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,якщо на цьому наполягає одна із сторін.Якщо суд визнає причину пропуску звернення до суду поважною,справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом розглянуто вимогу ОСОБА_1 про поновлення строку строку звернення до суду і визнано причину пропуску звернення до суду поважною,а тому справа розглянута по суті заявлених позовних вимог. За таких обставин,вимога відповідача про відмову в позові на підставі ст.ст.99,100 КАС України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 99-100,159, 160-163, 167, 185, 186,254 Кодексу України адміністративного судочинства, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про зобов'язання здійснити перерахунок та сплатити заборгованість по недоплаченій державній допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при народженні дитини задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_2,26.01.2007 року до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей у віці до 6 років, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року»,з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана в Львівський апеляційний адміністративний суд через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення і проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови - з дня складення постанови у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили післязакінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Рівненського міського суду М.М. Головчак