Справа № 819/843/17
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9278/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Богаченка С. І.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 819/843/17 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, в якому просила:

визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 03 квітня 2017 року № 18-К «Про переведення ОСОБА_1 М.», від 11 травня 2017 року № 22-К «Про скасування наказу № 18-К» та від 11 травня 2017 року № 23-К «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 М.»;

поновити її на посаді головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 11 травня 2017 року;

зобовязати відповідача внести зміни у штатний розпис на 2017 рік шляхом включення посади головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку;

зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати з урахуванням розмірів посадових окладів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів».

Позов обґрунтовувала посиланням на те, що відповідачем протиправно прийнято штатний розпис на 2017 рік шляхом виключення посади, яку вона займала; що при попередженні про зміну істотних умов праці їй не було запропоновано переведення на жодну із наявних вакантних посад державної служби, а тому її звільнення з посади головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства є незаконним; що відповідачем в період повідомлення про зміну істотних умов праці та до звільнення без згоди позивача було переведено її на посаду провідного документознавця сектору бухгалтерського обліку, яка не є посадою державної служби та з нижчою оплатою праці, а тому наказ про таке переведення та наступний наказ про його скасування є незаконними.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, а також на те, що судом першої інстанції не враховано порушення відповідачем вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України при прийнятті оскаржених наказів. Зазначає, що суд першої інстанції з порушенням принципу офіційного зясування обставин у справі відмовив в задоволенні позовної вимоги про здійснення перерахунку та виплати їй заробітної плати.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі та зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 04 січня 2005 року працювала в Тернопільському обласному управлінні лісового господарства, перетвореного в Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, на посадах державної служби, зокрема, з 01 червня 2015 року на посаді головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку.

03 лютого 2017 року позивача повідомлено, що у звязку з введенням в дію наказом Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 30 січня 2017 року № 5 штатного розпису на 2017 рік та зміною істотних умов праці, посада, яку вона обіймає, в новому штатному розписі відсутня, істотні умови не може бути збережено. Одночасно їй було запропоновано посаду провідного документознавця сектору бухгалтерського обліку та повідомлено, що у разі незгоди із запропонованою посадою її буде вивільнено із займаної посади по закінченню 60-денного строку з моменту такого попередження.

Згідно з наказом начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 03 квітня 2017 року № 18-К «Про переведення ОСОБА_1 М.» позивача було переведено з 04 квітня 2017 року з посади головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку на посаду провідного документознавця цього ж сектору з посадовим окладом 2689,00 грн.

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 подала начальнику Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства заяву про відмову від переведення на посаду провідного документознавця, яка не відноситься до посад державної служби.

11 травня 2017 року наказом начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства № 22-К «Про скасування наказу № 18-К» скасовано згаданий вище наказ та зобовязано внести відповідні зміни до особової справи і трудової книжки ОСОБА_1, а також провести виплату.

Наказом начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 11 травня 2017 року № 23-К «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 М.» позивача звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивача правомірно звільнено з посади головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, оскільки її посада не передбачена новим штатним розписом, а від переведення на запропоновану вакантну посаду вона відмовилась.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Порядок вивільнення працівників передбачений статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, згідно з якою про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У підпункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобовязані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що у випадку скорочення чисельності або штату державних службовців роботодавець вправі звільнити працівників за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», однак, таке звільнення повинно проводитись з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених статтею 87 Закону України «Про державну службу» та статтями 42, 49-2 Кодексу законів про працю України.

У відповідача мало місце скорочення штату державних службовців, оскільки наказом від 30 січня 2017 року № 5 було введено в дію з 01 січня 2017 року штатний розпис Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, затверджений т. в. о. голови Держлісагентства України 25 січня 2017 року, згідно з яким посаду державної служби провідного документознавця відділу лісових ресурсів та економіки замінено на посаду державної служби головного спеціаліста-програміста цього ж відділу, посаду державної служби головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку замінено на посаду головного спеціаліста-юриста цього сектору, а посада державної служби головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку, яку займала позивач, була скорочена та введена посада провідного документознавця, на яку покладено функції з обслуговування, у звязку з чим штатна чисельність працівників не змінилась, однак, штат державних службовців було скорочено на одиницю.

З огляду на викладене, відповідач вправі був проводити звільнення працівників, зокрема позивача з посади головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку, за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», однак, як зазначалось вище, з наданням відповідних гарантій, пільг і компенсацій.

На момент попередження позивача про звільнення та до її звільнення в Тернопільському обласному управлінні лісового та мисливського господарства були вакантними та тимчасово вакантними такі посади державної служби: перший заступник начальника управління начальник відділу лісового та мисливського господарства, охорони і захисту лісів; заступник начальника управління головний інженер; головний спеціаліст відділу лісових ресурсів та економіки (з економічних питань); головний спеціаліст програміст відділу лісових ресурсів та економіки; головний спеціаліст юрист сектору бухгалтерського обліку; головний спеціаліст аудитор сектору бухгалтерського обліку. Також була вакантною посада не віднесена до державної служби провідного документознавця сектору бухгалтерського обліку.

Спеціальні вимоги до осіб, які претендують на зайняття згаданих посад, затверджені наказом начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 03 січня 2017 року № 2, аналіз яких дає підстави для висновки, що кваліфікації позивача не відповідає жодна із вакантних посад державної служби, а лише посада провідного документознавця сектору бухгалтерського обліку, яка їй і була запропонована при попередженні про наступне вивільнення.

Посилання позивача на можливість зайняття нею вакантної посади головного спеціаліста програміста відділу лісових ресурсів та економіки, яка належить до державної служби, суд вважає необґрунтованим, оскільки вона не відповідала спеціальним вимогам для зайняття такої посади в частині технічних вмінь - знання програмування, а тому відповідач правомірно не пропонував її позивачу.

Більше того, за результатами конкурсу на згадану вище посаду було призначено ОСОБА_3, який має повну вищу освіту за спеціальністю «Компютерно-інтегровані технологічні процеси і виробництва», що вказує на відповідність його такій посаді, на відміну від позивача.

Таким чином, відповідач одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонував ОСОБА_1 всі наявні вакантні посади, які вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вжив заходи до переведення працівника за її згодою на іншу роботу, однак, від переведення на такі вона відмовилась.

Крім цього, судом першої інстанції підставно не взято до уваги відсутність попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача, так як останньою не доведено факту членства в такій, а статтею 43 Кодексу законів про працю України наведено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору, що здійснюються за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, де відсутня така підстава як скорочення чисельності або штату державних службовців, передбачена пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

За наведених обставин, суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивача правомірно звільнено з посади головного спеціаліста з персоналу сектору бухгалтерського обліку Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з дотриманням вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів відповідача від 03 квітня 2017 року № 18-К «Про переведення ОСОБА_1 М.» та від 11 травня 2017 року № 22-К «Про скасування наказу № 18-К», то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки переведення позивача на іншу посаду та наступне скасування відповідного наказу про переведення з одночасним внесенням змін в особову справу і трудову книжку, здійсненням виплати, жодним чином не свідчить про наявність порушеного права позивача, яке може бути захищене в порядку адміністративного судочинства.

Також суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобовязання відповідача внести зміни до штатного розписи, з огляду на те, що відповідач лише розробляє штатний розпис, а затверджує такий Голова Держлісагентства України, який не є відповідачем у даній справі; що відповідний наказ про введення в дію згаданого вище штатного розпису є чинним та позивачем не оскаржується.

Отже, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобовязання вчинити дії є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 819/843/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 05 грудня 2017 року.