Справа № 802/1384/17-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1384/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:

Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

05 грудня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Бурлаки Вікторії Вікторівни про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Бурлаки Вікторії Вікторівни про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву про перенесення розгляду справи, у зв'язку з тим, що його представник перебуває у щорічній відпустці. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про можливість слухати справу без участі представника відповідача, оскільки вказане не позбавляє можливості направити іншого представника для участі в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у цивільній справі № 128/3858/16-ц визнано за ОСОБА_4 право власності на нежиле приміщення, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення 27.07.2017 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до відповідача для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Бурлак Вікторії Вікторівни відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки надані документи не відповідають вимогам закону, а саме містять неповні відомості про об'єкт нерухомого майна та його власника.

Крім того, позивач вважає, що з нього безпідставно стягнуто адміністративний збір за звернення для проведення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та повернути адміністративний збір.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV).

Частиною 1 ст. 31-1 Закону № 1952-IV реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об'єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 1 ст. 20 Закону № 1952-IV).

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників (ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Аналогічні норми закріплені в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553).

Матеріали справи свідчать про те, що представник позивача ОСОБА_3 звернувся до відповідача з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Для проведення державної реєстрації представник позивача надав наступні документи: паспорт, квитанцію про сплату адміністративного збору, довіреність на підтвердження своїх повноважень, копію заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у справі № 128/3858/16-ц, акт прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі від 15.07.2004 року.

Розглянувши подані документи, відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи рішення про відмову у державній реєстрації, державний реєстратор зазначив, що у заочному рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у справі № 128/3858/16-ц не вказано, на яку частину майна визнається право власності. Окрім того, у вказаному рішенні допущена помилка в ідентифікаційному номері власника майна.

Дослідивши вказані документи, судом встановлено, що в резолютивній частині заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2017 року у справі № 128/3858/16-ц дійсно не вказано, на яку частину майна визнається право власності за ОСОБА_4, а також допущено помилку в ідентифікаційному номері позивача.

Отже, подані представником позивача документи для проведення державної реєстрації права власності на частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 містять неточну інформацію щодо об'єкта нерухомості, яке підлягає державній реєстрації та стосовно власника майна.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяла в межах повноважень та у спосіб визначений законом відповідно до принципу гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути сплачений адміністративний збір.

Згідно ч. 3 ст. 31-1 Закону № 1952-IV проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Аналогічного змісту норма закріплена у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553).

Судом встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на частину корівника з під'їздними дорогами 1983 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 представник позивача надав судове рішення та сплатив адміністративний збір, що підтверджується копією квитанції № 0.0 816292539.1.

Отже, позивачем помилково сплачено адміністративний збір.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787).

Відповідно до п. 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім'я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв'язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Таким чином, повернення помилково сплачених коштів здійснюється органами Казначейства на підставі відповідної заяви або подання заявника. А тому вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 грудня 2017 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Полотнянко Ю.П.