Справа № 761/15102/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Середницької С.Ю.,

представника відповідача Пустолякова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), Міністерства оборони України (далі відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій Департаменту фінансів Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язання Департаменту фінансів Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги згідно із Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, приймав участь в бойових діях в Афганістані.

Первинно 01.07.2008 р. позивачу було встановлено 3-ю групу інвалідності внаслідок загального захворювання.

У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.04.2011 р. № 604 визначено, що поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

21.06.2011 р. позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та визначено дату чергового медичного огляду.

05.06.2014 р. позивачу встановлено 2-у групу інвалідності довічно у зв`язку з пораненням, контузією та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

10.06.2014 р. позивачу видано посвідчення інваліда 2-ї групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, серії НОМЕР_1 .

28.01.2015 р. позивач звернувся до військового комісару Київського міського військового комісаріату із заявою, в якій просив направити його документи до Департаменту фінансів Міноборони на Комісію для розгляду питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2-ї групи, додавши копії відповідних документів.

Листом від 04.02.2016 р. № ВСЗ/197 Київський військовий комісаріат надіслав до Департаменту фінансів Міноборони документи позивача, зазначивши про відсутність підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги.

Листом від 19.02.2016 р. № 248/3/6/743 Департамент фінансів Міноборони повідомив Київський міський військовий комісаріат про відсутність правових підстав для призначення позивачу вищевказаної одноразової грошової допомоги.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІ групи.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.

У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.

До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є ОСОБА_2 вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_2 ).

Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що в питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.

При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.

Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права, тобто встановлення інвалідності певної групи.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом України в постановах від 18.11.2014 р. та від 21.04.2015 р. у справах №№ 21-446а14, 21-183а13 відповідно, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що інвалідність 2-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, була встановлена позивачу довічно з 03.06.2014 р., що й стало підставою для його звернення до військового комісаріату з приводу направлення документів у порядку, передбаченому законодавством, до Міноборони для вирішення питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до 03.06.2014 р. позивачу було встановлено 3-ю групу інвалідності, однак вищезазначена допомога йому не призначалася та не виплачувалася.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що позивач набув право на призначення одноразової грошової допомоги як інвалід 2-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, з дати встановлення йому інвалідності зазначеної групи, відповідно до довідки МСЕК, тобто з 03.06.2014 р., у відповідності до законодавства чинного на той час, а саме: ст.ст. 16, 16-3 Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 975.

Разом з тим, як було встановлено вище, Департаментом фінансів Міноборони було розглянуто заяву та документи, подані позивачем для призначення йому вказаної допомоги до військового комісаріату та надіслані останнім, однак за результатами їх розгляду таке право за ОСОБА_1 не визнано і рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги в порядку, визначеному законодавством, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності не прийнято, а лиша надіслано лист-відповідь до комісаріату, отже, порушено законодавчо визначену процедуру вирішення даного питання та вчинено протиправні дії, що помилково не було встановлено судом першої інстанції та в сукупності з вищезазначеним призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у своєму адміністративному позові ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії обох відповідачів щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язати їх здійснити виплату позивачу вказаної допомоги згідно із Законом № 2011-ХІІ та Постановою № 975.

Враховуючи вищевикладене та з метою повного, всебічного і ефективного захисту прав позивача, у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України, судова колегія вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Міноборони щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ-ї групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії, та зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу вказану допомогу у порядку, визначеному законодавством, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності другої групи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки вирішення питання про виплату Міноборони позивачу вказаної допомоги на даній стадії правовідносин є передчасним, а вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягають, так як призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 належить до компетенції Міноборони, яка реалізується шляхом прийняття відповідного рішення, а не військового комісаріату.

При цьому, аналізуючи та перевіряючи у відповідності до принципу змагальності доводи обох сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Доводи відповідача-2 про те, що позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому не має права на отримання спірної соціальної виплати, апеляційний суд вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Збройних силах СРСР, а у відповідності до вимог законодавства, зокрема Порядку № 393, у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України, питання соціального забезпечення яких належать до відання Міністерства оборони України.

Доводи відповідач-2 про те, що позивачем не надано копій документів, підтверджуючих причини і обставини поранення, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 є відповідна довідка МСЕК.

Крім того, як підтверджується матеріалами справи, у витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.04.2011 р. № 604 визначено, що поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, та зокрема вказано причинно-наслідковий зв`язок /Т.1 а.с.16/ .

Посилання відповідача-2 на те, що дана справа повинна розглядатися окружним адміністративним судом суперечить вимогам чинного адміністративного процесуального законодавства, а саме п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, яким справи, зокрема щодо спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання чи одержання соціальних виплат віднесено до предметної підсудності місцевих загальних судів як адміністративних судів, яким і розглянуто дану адміністративну справу, де предметом спору є призначення та виплату соціальної допомоги суб`єктом владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 813/8236/14.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи відповідача-2, колегія суддів вважає, що відповідач-2, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому та зумовлює наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови суду і ухвалення нового рішення про задоволення адміністративного позову частково у вказаний вище спосіб.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року скасуванню, адміністративний позов задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 11, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії, у порядку, визначеному законодавством, чинним на момент встановлення ОСОБА_1 інвалідності другої групи.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06 грудня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: