Справа № 826/9534/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 грудня 2017 року № 826/9534/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг», (далі - позивач, ТОВ «Енергоінвест Трейдінг»), до Офісу великих платників податків ДФС, (далі - відповідач, Офіс ВПП ДФС), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2017 №№ , , , , .

В обґрунтування позову зазначено, що податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами перевірки щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань, що стали предметом оскарження за період з 26.09.2013 по 30.09.2016. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок контролюючого органу про те, що договори, укладені між позивачем та контрагентами: ТОВ "Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ "Донвуглересурси" та ТОВ "Дан Компані", не спричиняють реального настання правових наслідків, водночас, проведеною перевіркою встановлено оприбуткування товару, ідентичного задекларованому, який було використано в господарській діяльності, що свідчить про набуття останнього платником податків у власність (безоплатного отримання послуг, робіт) без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання. Позивач, не погоджуючись з такими висновками контролюючого органу, зазначив, що у період, який перевірявся, позивач дійсно мав господарські правовідносини з контрагентами: ТОВ "Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ "Донвуглересурси" та ТОВ "Дан Компані", які мали реальний характер та за якими було отримано товар, використаний позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства. Також позивач зазначив про те, що ним було дотримано принцип належної обачності, про що свідчить перевірка кожного контрагента та проведення відповідної перевірки з боку контролюючих органів при наданні дозволу на перетинання лінії розмежування АТО.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/9534/17, (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю, а представники відповідачів заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

Представник позивача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона позивача повідомлена належним чином. При цьому, до суду через канцелярію від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Офісом ВПП ДФС проведена виїзна планова документальна перевірка ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.09.2013 по 30.09.2016.

За результатами перевірки складено акт від 10.04.2017 №734/28-10-14-01/38915177, (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, встановлено порушення:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 та п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 на загальну суму 132 977 569,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, (також далі - з ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 на загальну суму 129 332 297,00 грн.;

- підпункту 164.2.1 пункту 164.2 ст. 164, абзацу «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 33 750,00 грн.;

- підпункту 1.2 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження військового збору у сумі 2 025,00 грн.;

- підпункту 176.2б пункту 176.2 ст. 176, пункт 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не в повному обсязі, неподання у строки, для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку, . п.1, п. 2 ч.2 ст. 6, п.1, п. 4 ч. 1 ст. 7, ч.5, абз. 2 ч. 6 та ч. 12 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний внесок за період, що перевірявся на суму 49 301, 37 грн. та зменшено єдиний внесок за період, що перевірявся на суму 4065,23 грн.

ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» подано до Офісу ВПП ДФС заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких, листом від 27.04.2017 №23500/10/28-10-14-01-12 повідомлено, що до розділу 4 акту «Висновок» внесено зміни, в результаті чого загальна сума заниження податку на додану вартість склала 124 267 827,00 грн., а всі інші пункти розділу «Висновки» акту перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки, 28.04.2017 прийнято оскаржувані рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 152 724 862,00 грн., з яких: 132 977 569,00 грн. - податкове зобов'язання, 19 747 293,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 186 401 741,00 грн., з яких: 124 267 827,00 грн. - податкове зобов'язання, 62 133 914,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 3 587,58 грн., з яких: 2 025,00 грн. - податкове зобов'язання, 675,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 887,58 грн. - пеня;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 59 793,04 грн., з яких: 33 750,00 грн. - податкове зобов'язання, 11 250,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 14 793,04 грн. - пеня;

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати».

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, спірні рішення залишені без змін.

Вважаючи такі рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок відповідача щодо заниження позивачем податкових зобов'язань у перевіряємому періоді ґрунтується на переконанні контролюючого органу у тому, що позивач безпідставно відображав у податковому обліку результати господарських операцій з іншими платниками податків, які були його контрагентами, оскільки такі господарські операції не мали реального характеру, адже контрагенти позивача не мали матеріальних, технічних ресурсів для здійснення вказаних обсягів постачання. Крім того, на думку відповідача, позивачем проведено оприбуткування товару, ідентичного задекларованому, який було використано в господарській діяльності та отримано у власність безоплатно, без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (у редакції станом на 25.06.2016), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також повідомлено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

За результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів, суд прийшов до висновку про помилковість тверджень відповідача, оскільки реальність господарських операцій позивача із його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та контрагентами ТОВ "Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ "Донвуглересурси" реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для отримання платником податку податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов'язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

Оцінивши викладене та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає таке.

Між позивачем, як покупцем, та ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», як продавцем, був укладений договір на постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар (вугільну продукцію) відповідно до умов, визначених у специфікаціях до даного договору. На підтвердження факту отримання товару за вказаним договором (вугільної продукції), позивачем надано суду копії вказаного договору зі специфікаціями, актів приймання - передачі, актів звіряння вугільної продукції за кількістю та якістю, укладені разом з представниками вантажоотримувача, посвідчення якості на вугільну продукцію, сертифікати генетичних, технологічних та якісних характеристик вугільної продукції, технічні умови на вугільну продукцію, а на підтвердження здійснення оплати реєстр платіжних доручень, що підтверджують оплати, здійснені на ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» в розмірі 451 849 250, 60 грн. ПДВ разом з 106 платіжними дорученнями.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» поставило ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» вугілля у загальному обсягу 432 257,295 тон на суму 547 182 194,54 грн. та на зазначений обсяг поставки виписало ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» податкові накладні згідно реєстру отриманих від контрагента ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» податкових накладних за період з 01.01.2015 до 30.09.2016, який було надано позивачем разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН. Суми податку на додану вартість, зазначені у вказаних податкових накладних, було задекларовано та включено до податкового кредиту позивача за відповідний звітний період. У контролюючого органу не виникло жодних зауважень, щодо оформлення вказаних документів.

Крім того, з матеріалів справи та пояснень представників позивача вбачається, що позивачем було дотримано «принцип належної обачності» при виборі контрагента, про що свідчить перевірка статутних документів контрагента та витребування документів щодо взаємовідносин контрагента позивача з його контрагентами, перевірка наявності матеріальних та технічних ресурсів для постачання задекларованих обсягів вугільної продукції. ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» долучило до матеріалів справи документи, які підтверджують виробництво товару - вугільної продукції марки П саме контрагентом ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» - дозволи на користування надрами, сертифікат генетичних характеристик вугільної продукції, технічні умови на вугілля, які належать ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», а також лист від ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» №66-юр від 18.04.2017 разом із податковими розрахунками за користування надрами для видобування корисних копалин та податковими деклараціями з рентної плати з розрахунками за 2015-2016 рр.

Крім того, у судовому засіданні представниками позивача було долучено до матеріалів справи договір на виконання робіт №11 від 20.01.2015, укладений між ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» (підрядник) та ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» (замовник), згідно за яким, підрядник виконує своїми силами роботи по винайманню вугілля, буропідривні роботи, проведення та ремонт гірничих виробок, а також акт приймання-здачі до статутного (складеного) капіталу ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» від 15.03.2010 основних засобів - технічних одиниць шахти №22 «Комунарська» та Шахта «Щегловська-Глибока» на загальну суму 55 168 883,00 грн. Відповідачем не надано належних доказів відсутності у ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» основних засобів на зазначену суму. Крім того, відповідачем не надано належних доказів відсутності у ТОВ «Шахтоуправління «Донбас» технічних та матеріальних ресурсів для виробництва вугільної продукції марки П.

З матеріалів справи та пояснень представників позивача вбачається, що позивач, у період, який перевірявся контролюючим органом, мав правовідносини з ТОВ «Євро-тест» за договором на постачання вугільної продукції №01/04-1 від 01.04.2016. На виконання зазначеного договору ТОВ «Євро-тест» поставило у власність ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» 165 818,700 тон вугілля у період квітня 2016 - серпня 2016.

На підтвердження факту отримання товару за вказаним договором (вугільної продукції), позивачем надано суду копії вказаного договору зі специфікаціями, актів приймання - передачі, актів звіряння вугільної продукції за кількістю та якістю, укладені разом з представниками вантажоотримувача, посвідчення якості на вугільну продукцію, сертифікати генетичних, технологічних та якісних характеристик вугільної продукції, технічні умови на вугільну продукцію, а на підтвердження здійснення оплати на ТОВ «Євро-Тест» в розмірі 196 736 666, 66 гривень з ПДВ було додано позивачем до матеріалів платіжні доручення у кількості 33 штук - відповідно до «Реєстру платіжних доручень здійснених на ТОВ «Євро-Тест». Позивачем також долучено до матеріалів справи документи, які підтверджують перевірку зазначеного контрагента - статутні документи, свідоцтво платника ПДВ, договори зазначеного контрагента з його постачальником - ТОВ «Шахтоупраління «Донбас» та дозвільні документи на видобування вугільної продукції контрагентами ТОВ «Євро-Тест» - дозвіл на користування надрами, сертифікати генетичних характеристик вугільної продукції, технічні умови.

На виконання умов договору про постачання вугільної продукції ТОВ «Євро-тест» було виписано в адресу ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» податкові накладні згідно реєстру отриманих від контрагента ТОВ «Євро-тест» податкових накладних за період з 01.01.2015 до 30.09.2016 разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН згідно зазначеного реєстру, який було надано позивачем разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН (додаток 10 до письмових пояснень №18/08-01 від 18.08.2017). Суми податку на додану вартість, зазначені у вказаних податкових накладних, було задекларовано та включено до податкового кредиту позивача за відповідний звітний період. У контролюючого органу не виникло жодних зауважень, щодо оформлення вказаних документів.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач, у період, який перевірявся контролюючим органом, мав правовідносини з ТОВ «Донвуглересурси» за договором на постачання вугільної продукції №29/09-1 від 29.09.2014. На виконання умов зазначеного договору, ТОВ «Донвуглересурси» поставило у власність ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» 68 884,886 тон вугілля у період з листопада 2014 - серпня 2016.

На підтвердження факту отримання товару за вказаним договором (вугільної продукції), позивачем надано суду копії вказаного договору зі специфікаціями, актів приймання - передачі, актів звіряння вугільної продукції за кількістю та якістю, укладені разом з представниками вантажоотримувача, посвідчення якості на вугільну продукцію, сертифікати генетичних, технологічних та якісних характеристик вугільної продукції, технічні умови на вугільну продукцію. Позивачем за поставлену вугільну продукцію було здійснено оплату на користь ТОВ «Донвуглересурси» на загальну суму 88 201 495,55 грн. з ПДВ, на підтвердження чого було надано реєстр платіжних доручень разом з 55 платіжними дорученнями. Заборгованості станом на 30.09.2016 за зазначену вугільну продукцію немає.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Донвуглересурси» було виписано ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» податкові накладні згідно реєстру отриманих від контрагента ТОВ «Донвуглересурси» податкових накладних за період з 01.01.2015 до 30.09.2016 разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН згідно зазначеного реєстру, який було надано позивачем разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН. Суми податку на додану вартість зазначені у вказаних податкових накладних було задекларовано та включено до податкового кредиту позивача за відповідний звітний період. У контролюючого органу не виникло жодних зауважень, щодо оформлення вказаних документів.

Крім того, позивач зазначив про дотримання ним принципу «належної обачності» та надав до матеріалів справи документи, які підтверджують перевірку даного контрагента - статутні документи, свідоцтво платника ПДВ, та документи, які підтверджують наявність у ТОВ «Донвуглересурси» сировини для виробництва в подальшому готової продукції - вугілля кам'яного марки А, а саме, договори купівлі відходів вуглезбагачення (порода) у кількості 11 410 064 тон. Зважаючи на той факт, що ТОВ «Донвуглересурси» не має власних ресурсів для виробництва готової продукції із сировини, позивачем було надано договори, укладені між ТОВ «Донуглересурси» (замовник) та виконавцями - ПрАТ «ГЗФ «Краснолуцька», ТОВ ЦЗФ «Штеровська» та ТОВ ЦЗФ «Сєвєрная» на виконання послуг зі збагачення рядового вугілля. Позивачем було додано до матеріалів справи лист ТОВ «Донвуглересурси» №86 від 10.05.2017 щодо підтвердження походження та видобутку вугільної продукції, а також надало відповідні копії підтверджуючих документів щодо переробки вугільної продукції - акти по наданню послуг по збагаченню вугілля, звіти по збагаченню вугілля.

Під час розгляду матеріалів по зазначеному контрагенту у судовому засіданні, відповідач зазначив про неналежність доказів позивача щодо походження наявності сировини у ТОВ «Донвуглересурси», адже останній самостійно відкорегував податковий кредит по взаємовідносинам із ТОВ «Тенерифе» (постачальник сировини за договором №2802-п від 28.02.2014) через неприйняття у ТОВ «Тенерифе» контролюючим органом декларації з ПДВ за лютий 2014.

Позивач з цього приводу надав додаткові пояснення №18/10-1 від 18.10.2017, в яких зазначив, що ТОВ «Тенерифе» оскаржив дії контролюючого органу щодо неприйняття зазначеної декларації і ТОВ «Донвуглересурси» включило зазначені взаємовідносини до податкового кредиту за червень 2014. До додаткових пояснень було додано копії рішень судів та копію витягу з декларації з ПДВ за червень 2014 та додатку №5 до неї ТОВ «Донвуглересурси». Відповідач зазначені обставини не спростував.

З матеріалів справи та пояснень представників позивача вбачається, що позивач, у період, який перевірявся контролюючим органом, мав правовідносини з ТОВ «Еріда Трейд» за договором поставки №23/07-1с від 23.07.2015, за яким постачальник (ТОВ «Еріда Трейд») зобов'язується поставити покупцю на умовах FCA вугілля кам'яне (далі - вугілля) в асортименті, за ціною, за реквізитами, з якісними характеристиками та зі строками та умовами наведеними в специфікаціях до цього договору. На виконання умов зазначеного договору, постачальником було поставлено у власність ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» 19 666,600 тон вугілля у період вересень 2015 - листопад 2015.

На підтвердження факту отримання товару за вказаним договором (вугільної продукції), позивачем надано суду копії вказаного договору зі специфікаціями, актів приймання - передачі, посвідчення якості на вугільну продукцію, сертифікати генетичних, технологічних та якісних характеристик вугільної продукції, а на підтвердження здійснення оплати реєстр платіжних доручень, що підтверджують оплати, здійснені на ТОВ «Еріда Трейд» в розмірі 45 706 593,55 гривень з ПДВ разом з платіжними дорученнями.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Еріда Трейд» було виписано ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» податкові накладні згідно реєстру отриманих від контрагента ТОВ «Еріда Трейд» податкових накладних за період з 01.01.2015 до 30.09.2016 разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН згідно зазначеного реєстру, який було надано позивачем разом з податковими накладними та квитанціями про реєстрацію в ЄРПН (додаток 13 до письмових пояснень №18/08-01 від 18.08.2017). Позивачем було надано також документи - договори, акти приймання-передачі товару, які підтверджують реалізацію придбаного у ТОВ «Еріда Трейд» товару (вугілля) в кількості 19 665,170 тон (з урахуванням втрат у межах природнього збитку) на низку покупців - третіх осіб на загальну суму 49 408 894, 91 грн. з ПДВ. Суми податку на додану вартість, зазначені у вказаних податкових накладних, було задекларовано та включено до податкового кредиту позивача за відповідний звітний період. У контролюючого органу не виникло жодних зауважень, щодо оформлення вказаних документів. Позивачем було додано до матеріалів справи також договори між ТОВ «Еріда Трейд» та ДП «Торезантрацит» (постачальник) договір поставки №23/07-3с від 23.07.2015 та договір поставки між ТОВ «Еріда Трейд» та ДП «Сніжнеантрацит» №23/07/15 від 23.07.2015 на придбання вугілля кам'яного та договори з надання послуг зі збагачення рядового вугілля між ДП «Сніжнеантрацит» (замовник) та ПАТ «ГЗФ «Червона Зірка» (виконавець) №14кз від 28.12.2013 та між ДП «Торезантрацит» (замовник) та ПАТ «ГЗФ «Червона Зірка» (виконавець) №16кз від 22.02.2014.

На підтвердження факту транспортування товару, отриманого від ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» на адресу вантажоотримувача (СО «Слов'янська ТЕС» та СО «Старобешівська ТЕС» ПАТ «Донбасенерго»), позивачем надано суду копії залізничних накладних, щодо постачальника ТОВ «Донвуглересурси» було надано також копії товаро-транспортних накладних. Поставка здійснювалася позивачем із залученням третіх осіб, на що у позивача укладено договори про організацію перевезень вантажів, надані до матеріалів справи - №217/13 від 16.10.2013 з експедитором - ТОВ «Транснаціональна транспортна компанія», договір №Є-14/07-2015 від 14.07.2015 - з ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», договір №78/15 від 01.09.2015 - з ТОВ «Модальні транспортні перевезення», договір №02092015-ПВ/ТЕ від 02.09.2015 - з ТОВ «ТК-Логістик», а також акти прийому-передачі послуг, рахунки, щомісячні звіти експедитора від експедиторів про перевезення зазначеного товару.

Крім того, позивачем на підтвердження використання товару, отриманого від ТОВ "Шіхтоуправління "Донбас", ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», його подальшу реалізацію на ПАТ «Донбасенерго» з метою отримання прибутку та використання кінцевим покупцем (вантажоотримувачем) у власній господарській діяльності було надано суду акти приймання-передачі вугільної продукції між ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» та ПАТ «Донбасенерго», акти звіряння вугілля за кількістю та якістю, копії журналів обліку прибуття вантажу СО ПАТ «Донбасенерго» Слов'янської ТЕС (за формою ТТ3) та актів приймання палива за кількістю зважування СО ПАТ «Донбасенерго» Слов'янська ТЕС (форма ТТ4). Позивачем надано також реєстр виписаних ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» накладних в адресу покупців - ПАТ «Донбасенерго» та низку інших покупців (щодо вугілля, придбаного у ТОВ «Еріда Трейд»), які підтверджують подальшу реалізацію отриманого від оспорюваних контрагентів товару.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміну в структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Позивачем за поставлену вугільну продукцію відповідно до наданих платіжних доручень було здійснено оплату на користь ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Еріда-Трейд», ТОВ «Донвуглересурси» на загальну суму 771 712 977,13 грн., в тому числі ПДВ 128618829,50 грн.

Саме факт оплати за поставлену вугільну продукцію засвідчує реальну зміну майнового стану платника податків, як того вимагає ст. 3 Господарського кодексу України, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ст. 1 Закону. Отже, факт оплати за поставлений товар також засвідчує реальність здійснених фінансово-господарських відносини між позивачем та зазначеними контрагентами.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в первинних документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Еріда-Трейд», ТОВ «Донвуглересурси». Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» як платника податку на додану вартість та податку на прибуток або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є « 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким та газоподібним паливом і подібними продуктами», а отже товар отриманий позивачем від ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» був використаний ним у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку. Отримання прибутку за вказаними операціями в розмірі 26 637 377,74 грн., позивач підтвердив наданням до матеріалів справи декларацій з податку на прибуток, звітів про фінансові результати за період, за який було проведено перевірку, зведеними таблицями, а також платіжними дорученнями про сплату до державного бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість.

Суд зазначає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки та запереченнях до позовної заяви, про порушення з боку позивача норм податкового законодавства ґрунтується на основі аналітичної інформації, зокрема зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації: податкова інформація щодо ТОВ «Дан Компані» від 08.02.2016 за січень 2015; податкова інформація щодо ТОВ «Донвуглересурси» від 15.09.2017, 03.12.2015, 11.12.2015 року за січень, лютий, березень 2015, щодо ПАТ «Вісенталь торг» від 23.01.2017 за липень 2015, щодо ТОВ «Траф Альянс» від 10.08.2015 за березень-червень 2015, щодо ТОВ «Нікон Груп» від 22.01.2016 за весь період діяльності та щодо інших юридичних осіб.

Відповідач не спростовував та не оскаржував надані позивачем під час перевірки договори його контрагентів з контрагентами по ланцюгу постачання, дозвільні документи на видобування вугільної продукції - на користування надрами, сертифікати якості, технічні умови. В акті перевірки та у запереченнях до позовної заяви відповідач наводить свої ланцюги постачання зазначеного товару відповідно до баз даних ДФС - АС «Податковий Блок», зібраної податкової інформації, а також на підставі інформації, отриманої з єдиного реєстру реєстрації податкових накладних, без встановлення факту участі таких інших контрагентів, ніж зазначив позивач, у господарській діяльності за оскаржуваними операціями.

Однак, узагальнена податкова інформація, на яку є посилання в акті перевірки, не стосується позивача, а стосується виключно його контрагентів по взаємовідносинах з іншими контрагентами, а також контрагентів по ланцюгу постачання. Аналітична та узагальнена податкова інформація органів ДФС щодо вказаних контрагентів, на які є посилання в акті перевірки, не свідчить про невиконання господарських операцій, а також про порушення позивачем податкового законодавства в період здійснення цих спірних операцій.

Співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі №К/9991/74156/12 від 13.02.2013.

Так, контролюючий орган, за сукупністю даних, що містяться в зібраній та опрацьованій узагальненій податковій інформації (стосовно ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» за червень, липень 2015, ТОВ «Нікон Груп», ТОВ «Вісенталь торг», ТОВ «Траф Альянс»), яку взято за основу, як підставу встановлення порушень з боку товариства, зробив висновок про не підтвердження реальності проведення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами: ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Еріда-Трейд», ТОВ «Донвуглересурси».

Слід зазначити, що згідно абз. 5 п. 86.7 ст. 86 ПК України, чітко встановлено, що: контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове; повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до ст. 60 цього Кодексу.

Контролюючий орган також вказує про проведений аналіз податкової звітності в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо постачальників ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд», ТОВ «Дан Компані» та їх контрагентів. Згідно цього аналізу, вказані підприємства зареєстровані в установленому законом порядку, були на час проведення фінансово-господарської діяльності платниками ПДВ та діючими суб'єктами. Акт перевірки не містить ніяких фактів порушення діючого законодавства, в тому числі податкового, вказаними суб'єктами господарської діяльності.

У листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 Вищого адміністративного суду України вказується, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками цієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Однак, контролюючим органом, незважаючи на відсутність будь-яких доказів, в першу чергу акту документальної перевірки з врученням податкового повідомлення-рішення (абз. 5 п. 86.7 ст. 86 ПК України) відносно постачальників ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» робиться висновок про відсутність у нього необхідних умов для здійснення господарських операцій, основних фондів, складських приміщень, відсутність кваліфікованого персоналу, незначний штат працюючих осіб, у зв'язку з чим, в останніх відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до чинення задекларованих господарських операцій.

В подальшому, констатується, що при проведенні аналізу податкової звітності та баз даних Єдиного реєстру податкових накладних, встановлено відсутність факту реального одержання (купівлі) ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» ідентифікованого товару, робіт (послуг) від інших суб'єктів господарювання, відсутність матеріальних та трудових ресурсів для виробництва зазначеного товару (згідно також зі звітами 1-ДФ), що вбачає факт формування технічного кредиту для позивача. При цьому, Відповідач зазначає про той факт, що вказані Товариства не є виробниками товару - вугільної продукції, яку було поставлено на ТОВ «Енергоінвест Трейдінг».

Тобто, робиться безпідставний висновок, без фактичного проведення перевірки ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд», дослідження спірних фінансово-господарських операцій, та фінансово-господарської діяльності останніх, взагалі.

Суд звертає увагу на аналогічну позицію Вищого адміністративного суду України, який в ухвалі №К/80б/32834/14 від 20.01.2015 зазначив, що постання органу ДПІ на обставини, встановлені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок, обґрунтовано відхилено судами першої та апеляційної інстанції, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про безтоварність спірних операцій за умови наявності інших документів, які спростовують такі доводи. Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований податок на додану вартість, що включений платником податку до податкового кредиту.

Також, згідно із постановою Вищого адміністративного суду України №К/800/1217/13 від 11.02.2015, висновки актів перевірки контрагентів позивача не можуть бути належним та допустимим доказом нереальності та безтоварності здійснених господарських операцій.

Щодо посилань відповідача на відсутність матеріальних ресурсів у контрагентів ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» суд звертає увагу на наступне.

Суд звертає увагу на те, що факт відправлення певних партій товару, не безпосередньо контрагентами - продавцями покупця, а іншими юридичними особами може засвідчувати виключно факт залучення контрагентами - продавцями позивача третіх осіб, з метою виконання зобов'язань відповідно до укладених з позивачем договорів та не може однозначно свідчити про відсутність фінансово - господарських відносин між позивачем та його контрагентами - продавцями.

Посилання відповідача, як на обґрунтування відсутності фінансово - господарські взаємовідносин між позивачем та контрагентами ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» на відсутність фінансово - господарських відносин між вказаними підприємствами та їх контрагентами, відсутність можливості перевірки контрагентів вказаних товариств чи їх фіктивність не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність правову оцінку податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками товарів (робіт, послуг), якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, та фактично придбав товари (послуги) у цих постачальників. Одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту, якщо в судовому процесі не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування (факту участі у незаконній податковій мінімізації). За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів.

Таким чином, господарські відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України, який в ухвалі №К/9991/41242/12 від 12.11.2014 зазначив, що такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна не можуть спростовувати фактичне виконання операції з поставки, оскільки специфіка підприємницької діяльності з купівлі-продажу товару, полягає у тому, що підприємству, яке реалізує товарно- матеріальні цінності, особливо підприємству, що є перепродавцем товару, не вимагається, ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, складських приміщень та транспорту для виконання взятих на себе зобов'язань.

Крім того, заслуговує на увагу позиція суддів Вищого адміністративного суду України, викладена в постанові №К/800/40353/15 від 08.08.2017, згідно з якою невідповідність сум сформованого позивачем за оспорюваними операціями податкового кредиту сумам податкових зобов'язань його постачальників не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від звітування контрагентами до органів державної фіскальної служби за місцем реєстрації або фактичної сплати ними податку до бюджету, а тому, якщо останні не виконали своїх зобов'язань щодо сплати податку або мінімізували свої податкові зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за наявності факту реального вчинення господарських операцій, як у даній ситуації, та у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таке правозастосування відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 01.06.2010 у справі №21-573во10, від 31.01.2011 у справі №21-47а10, від 31.01.2011 у справі №21-42а10, а також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з рішенням від 22.01.2009 у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03).

Рішення Європейського суду з прав людини, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Суд також звертає увагу на висновки Вищого адміністративного суду України, зроблені в ухвалі №К/9991/14894/12 від 12.11.2014, зміст яких зводиться до того, що податкове право не передбачає виникнення у платника обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками законодавства у сфері оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 18.01.2017 № К/9991/79487/12, від 16.02.2016 № К/800/1418/15, 18.01.2017 № К/9991/60898/12, від 19.04.2017 №К/9991/55916/11.

Щодо посилань відповідача на матеріали кримінальних проваджень суд зазначає наступне.

Відповідач до заперечень на позовну заяву від 03.10.2017 надав протоколи допиту свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також копії ухвал про тимчасовий доступ до речей і документів по контрагентам позивача та по низці інших юридичних осіб. Аналогічні посилання відповідача на кримінальні провадження №0000103 від 21.05.2015, №000199 від 31.07.2015, №0000002 від 16.01.2016, №0000511 27.06.2015 та інші містяться в акті перевірки №734/28-10-14-01/38915177. Зазначені аргументи відповідача не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною четвертою статті 72 КАС України, встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною четвертою статті 72 КАС України, відповідно до зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок, відповідно обставини, встановлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суду зазначає, що деякі із вказаних кримінальних проваджень не стосуються ні позивача, ні зазначених контрагентів. Відповідачем доказів на підтвердження факту винесення судом вироку в кримінальних провадженнях, на які містяться посилання в акті перевірки, суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту. При цьому, відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків до їх закріплення процесуальним шляхом.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України у справі К/800/25519/13 від 18.11.2014, у справі №К/800/5195/14 від 30.11.2015.

Відповідно до акту перевірки, перевіркою позивача встановлено, що проведеною перевіркою встановлено оприбуткування товару, ідентичного задекларованому (зі «спірними» чотирма контрагентами) , який було використано в господарській діяльності, що свідчить про набуття позивачем у власність без наявності будь - яких первинних документів, які опосередковують таке отримання.

Отже відповідачем відповідно до вказаного акту не заперечується факт отримання позивачем товару, зазначеного в первинних документах по взаємовідносинах позивача з контрагентами ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд», та при цьому відповідач зазначаючи про факт отримання відповідного товару не від вказаних контрагентів, як не надає суду жодних доказів та пояснень щодо осіб від яких позивачем було отримано вказаний товар, так і не зазнає про причини неможливості надання відповідних доказів.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за фінансово - господарськими відносинами з контрагентами ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» суду не надано та не зазначено про причини неможливості їх надання, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та вказаними контрагентами мали реальний товарний характер.

ТОВ «Енгергоінвест Трейдінг» визначило прибуток підприємства згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 5 П(С)БУ №15 «Дохід», дохід було визначено під час збільшення активу, що зумовлює зростання власного капіталу, та оцінка доходу була достовірно визначена, що підтверджено первинними документами, які згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» містять відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Позивач зазначив, що визначив запаси згідно п.5 П(С)БУ 9 «Запаси», тому що уся вугільна продукція була реалізована з економічною вигодою , та її вартість була достовірно визначена згідно первинних документів. При цьому податковий орган не наводить жодного належного доказу іншої вартості отриманої вугільної продукції та приймає до розрахунку доходу від нібито безоплатно отриманого вугілля рівно у сумі конкретного вугілля, відображеного в первинних документах зі спірними контрагентами.

При цьому, платник податку сформував витрати згідно п. 6 ПСБУ16 «Витрати», та тих самих первинних документів, згідно яких формуються запаси, але у відповідача не було ніяких зауважень до формування витрат .

Тобто, із суті введення бухгалтерського обліку, який є єдиним джерелом формування фінансової звітності , придбання вугілля ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» є його витратами та взагалі не може бути його доходами.

Реальність та товарність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд» в ході судового розгляду справи судом було встановлено, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по операціях з ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд».

Щодо тверджень відповідача про вивезення товару через лінію розмежування АТО.

На твердження відповідача щодо неможливості встановлення факту яким чином та ким було здійснено перетин лінії зіткнення у межах Донецької області (ст. 45 акту перевірки), суд зазначає наступне.

12.06.2015 оприлюднено Наказ першого заступника керівника антитерористичного центру при СБ України №415ог (далі- Наказ №415ог), яким затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» (вступив в силу 16.06.2015, далі- Тимчасовий порядок). Він також затвердив список компаній-постачальників, з якими дозволено співпрацювати. Зазначеним документом було законодавчо регламентовано та врегульовано вивезення товарів із зони проведення антитерористичної операції. Усі вантажовідправники та/або постачальники вугільної продукції повинні бути перевірені представниками Координаційного центру. Пунктом 8.3 зазначеного порядку встановлено окремі положення для вивезення вугільної продукції із зони АТО, а саме, п. 8.3: «Щодо вугільної продукції - Міненерговугілля України направляє інформацію до КЦ про включення енергогенеруючих компаній України, що використовують вугільну продукцію для вироблення електроенергії, до Переліку суб'єктів господарювання - отримувачів вугільної продукції (додаток 9)».

Позивач, на обґрунтування своєї позиції зазначив, що останній як основний постачальник вугільної продукції для потреб електростанцій ПАТ «Донбасенерго» передавав інформацію щодо вантажовідправників вугільної продукції ПАТ «Донбасенерго».

ПАТ «Донбасенерго» на підставі інформації та документів, наданих ТОВ «Енергоінвест Трейдінг», складав заяви про включення суб'єкту господарювання до додатку 9 Наказу 415ог. При цьому, усі вантажовідправники та/або постачальники вугільної продукції на СО «Слов'янська ТЕС» ПАТ «Донбасенерго», з якими у ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» було укладено договори постачання вугільної продукції пройшли перевірку контролюючих органів та були включені у Додаток 9 до Наказу №415ог.

Зважаючи на той факт, що до Наказу №415ог прийнято окремий спеціальний документ - Додаток №9, який регулює перевезення вугільної продукції для енергогенеруючих компаній, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неможливості встановлення факту переміщення товарів від оспорюваних контрагентів (вантажовідправників) через лінію розмежування АТО.

Також відповідач наполягає на неправомірному формуванні позивачем податкового кредиту, а саме на завищення суми податкового кредиту, по взаємовідносинах із ТОВ «Дан Компані», на підставі наступних висновків.

Відповідач у висновках акту перевірки стосовно взаємовідносин ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» із ТОВ «Дан Компані» посилався на неправомірне формування податкового кредиту із ТОВ «Дан Компані» по податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН після 02.02.2015 на суму ПДВ 968 245,00 грн. Зазначені висновки ґрунтуються на тому, що 02.02.2015 директора ТОВ «Дан Компані» ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням та призначено нового директора товариства ОСОБА_4 з 03.02.2015, відтак позивачем неправомірно сформовано податковий кредит, через невідповідність підпису посадової особи на податкових накладних зареєстрованих після 02.02.2015, які мають підпис ОСОБА_3

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок віднесення до складу податкового кредиту ПДВ по операціях з ТОВ «Дан Компані» на підставі податкових накладних в яких відсутній підпис уповноваженої особи (особа, яка підписала податкові накладні не мала прав та юридичних підстав для підпису первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства), суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.4 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п.201.10 ст.210 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Порядок реєстрації податкової накладної продавцем у Єдиному реєстрі податкових накладних визначається Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, (далі - Порядок №1246 у редакції від 29.12. 2010).

Відповідно до п.5 Порядку №1246, після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб платника податку у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Відповідно до п.6 після накладення електронного цифрового підпису продавець здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх Державній податковій службі засобами телекомунікаційного зв'язку з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис" та "Про електронні документи та електронний документообіг". Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у продавця.

Згідно п.7, 8 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до Державної податкової служби здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, та проводиться їх реєстрація.

Для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації продавцю видається квитанція в електронній формі у текстовому форматі, у якій зазначаються реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про продавця, дата та час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис Державної податкової служби, підлягає шифруванню та надсилається продавцеві засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в Державній податковій службі.

Квитанція, яка надається у випадку відмови у реєстрації податкової накладної, на яку накладається електронний цифровий підпис Державної податкової служби, підлягає шифруванню та надсилається протягом операційного дня продавцеві засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в Державній податковій службі (п. 9 Порядку №1246).

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України, якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Суд зазначає, що Порядком №1246 не передбачено інформування покупця з боку контрагентів (продавців) про осіб, які накладають електронний цифровий підпис та обсяг їх повноважень.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України та п.11 Порядку №1246 передбачено, що якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З аналізу наданих позивачем від ТОВ "Дан Компані" податкових накладних судом встановлено, що усі вони виписані в електронній формі та містять усі необхідні реквізити, а також є зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Факт реєстрації податкових накладних у відповідності до норм податкового законодавства не заперечується відповідачем та підтверджується його висновками, які містяться в акті перевірки №734/28-10-14-01/38915177 від 10.04.2017.

Суд зазначає, що всі податкові накладні, правильність оформлення яких ставиться під сумнів відповідачем, є такими, що без зауважень зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, квитанцій щодо неприйняття податкових накладних контрагентам позивача не надходило. Вказане свідчить про те, що орган податкового контролю сам визнав правильність їх заповнення.

Відповідно до п. 7 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до Державної податкової служби здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, та проводиться їх реєстрація.

Отже, саме податковий орган, під час реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, зобов'язаний був здійснити перевірку електронного цифрового підпису, накладеного на податкову накладну, та, виявивши невідповідність підпису особи, яка виписала податкову накладну, накладеному електронному цифровому підпису, відмовити у реєстрації такої податкової накладної. Зазначені дії надали б позивачу можливість скористатися його правом та відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, подати до органу податкового контролю заяву із скаргою на постачальника.

Оскільки контрагентам позивача протягом операційного дня не було надіслано квитанції про неприйняття податкових накладних, то останні є такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а, отже, такими, що містять усі обов'язкові реквізити та є підставою для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ.

Встановлено, що висновки акта перевірки про не підтвердження позивачем права на податковий кредит спростовуються наданими та дослідженими документами. Зазначені вище документи містять всі обов'язкові реквізити та мають юридичну силу. Виписані податкові накладні відповідають вимогам Податкового кодексу України, що не заперечується в акті перевірки, а тому позивач правомірно включив суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача права віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ на загальну суму 968 245,00 грн. по податкових накладних отриманих від контрагента позивача ТОВ «Дан Компані».

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № та № є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень №, №, № слугували обставини, викладені в акті перевірки, а саме: порушення п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, абз. «е» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 33 750,00 грн.; порушення п.п. 1.2. п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, у результаті чого встановлено заниження військового збору у сумі - 2 025,00 грн.; порушення п. 176.2б п. 176.2 ст. 176, п. 119.2 ст. 119 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не в повному обсязі, неподання у строки, для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку.

Підставою для прийняття зазначених рішень стали висновки відповідача, викладені в акті перевірки, які полягали у твердженні про безпідставне віднесення до складу представницьких витрат, що не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства, витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Бюро Вин», та твердженні, що позивач виступив податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб з отриманих та безоплатно наданих товарів, отриманих в ході взаємовідносин позивача та контрагента ТОВ «Бюро вин», ОСОБА_5 та донараховує податок на доходи фізичних осіб в розмірі 33 750,00 грн., штрафні санкції у розмірі 11 250,00 грн., та пеню у розмірі 14 793,04 грн., усього на суму 59 793,04 грн., а також військовий збір в розмірі 2025, 00 грн., штрафні санкції у розмірі 675,00 грн. та пеню у розмірі 887,58грн, усього на суму 3 587,58 грн., а також відповідачем було окремо нараховано 510,00 грн. суми штрафних (фінансових) санкцій за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податків у вигляді заробітної плати.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, факт здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Бюро вин» щодо придбання товару (30 карток з гнучким номіналом «Розрахункова картка» у магазині «Бюро вин» для вітання зі Святом «Великодня» та 30 сертифікатів подарункових номіналом 3000 грн кожний «Le Flacon») підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, оборотно-сальдовими відомостями. Розрахунки позивачем проведено в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками.

Стосовно доводів податкового органу, що зазначені вище товари було отримано та безоплатно надано ОСОБА_5, суд зазначає, що позивачем було надано докази, які підтверджують отримання ТМЦ ОСОБА_5 як уповноваженим представником позивача. А саме, було надано наказ ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» №13/02/15-1 про проведення представницького заходу, привітання зі святом, звіт від 12.03.2015 про результати здійснення представницького заходу, договори на придбання ТМЦ з приводу проведення представницького заходу та первинні документи, що підтверджують факт придбання зазначених ТМЦ. Крім того, позивачем було надано наказ №1-к/тр від 26.09.2013 про призначення ОСОБА_5 директором ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» на умовах неповного робочого дня, наказ №2-к/тр від 01.10.2013 про призначення ОСОБА_5 директором Товариства за основним місцем роботи, Протокол загальних зборів учасників ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» №1 від 25.09.2013. Крім того, відповідно до положень п. 6.9 Статуту товариства, директор - є виконавчим органом товариства, здійснюючим керування його поточною діяльністю та має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 є посадовою особою Товариства, має право діяти від імені товариства. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували факт, що ОСОБА_5, в ході здійснення взаємовідносин із ТОВ «Бюро вин», діяв не як посадова особа товариства.

Щодо висновку відповідача про порушення позивачем положень пп.164.1.1 та пп.164.1.2 п.164.1 та пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.164.2.17 «е» п.164.17, п.164.5 ст.164 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 164.1.1 та пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України), пп. 164.2.17 встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді: е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до положень пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Однак, для підтвердження зазначеної позиції відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували, що речі та ТМЦ, отримані позивачем в ході здійснення господарських взаємовідносин із ТОВ «Бюро вин», було отримано ОСОБА_5, в якості додаткового блага, адже не містять необхідних для цього ознак встановлених пп.164.2.17 «е» п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Натомість позивачем будо надано докази, що підтверджують факт організації та проведення представницького заходу та його зв'язок із господарською діяльністю позивача, що підтверджують витрати, понесені позивачем для виконання поставленої цілі, а саме придбання товарів для проведення корпоративного заходу, які було отримано директором ОСОБА_5, як посадовою особою Товариства відповідальною за отримання такого товару. Тобто позивачем надано докази проведення представницького заходу, витрати на проведення якого включаються до адміністративних витрат, у відповідності до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. Відповідачем не заперечується факт організації позивачем представницького заходу, що підтверджується висновками, викладене в акті перевірки.

Міністерством доходів та зборів України було надано роз'яснення у листі «Щодо оподаткування представницьких витрат» №14054/6/99-99-19-03-02-15 від 25.10.2013, відповідно до яких, однією із умов для врахування витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток є підтвердження таких витрат первинними документами, що фіксують їх здійснення таким платником податку та обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку. Крім того, зазначено, що витрати на проведення представницьких заходів можуть включатись до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за умови наявності, окрім іншого: «…наказу про проведення офіційного прийому, кошторису витрат, актів виконаних робіт; звітів про проведений захід; накладних на відпуск продукції, товарів зі складу тощо, та інших належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують зв'язок таких витрат з господарською діяльністю платника, інші…».

Також, відповідно до положень п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо).

Так, з урахуванням наведених вище положень суд доходить висновку, що фактично віднести відповідні адміністративні (представницькі) витрати до податкових можна тільки у випадку, якщо їх документально підтверджено й простежується їх зв'язок із господарською діяльністю підприємства. На підтвердження зазначеного факту вказують надані позивачем докази, а саме на те, що метою придбання та в подальшому отримання товарів було здійснення представницького заходу.

Отже, суд приходить до виноску, що оскаржувані рішення №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 28.04.2017 №№ , , , , .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест Трейдінг» () здійснений ним судовий збір у розмірі 5 087 857,40 грн. (п'ять мільйонів вісімдесят сім тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда