Справа № 468/1539/17-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/1539/17-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Муругова В.В, за участі секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону Управління патрульної поліції в м. Кропивницький ОСОБА_2 та Управління патрульної поліції в м. Кропивницький про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону Управління патрульної поліції в м. Кропивницький ОСОБА_2 по накладенню на нього адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій працівника ПП щодо доведення доказами наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та щодо дослідження усіх істотних обставин справи, позивач просив скасувати постанову серії БР № 491441 від 03.11.2017 року. Позивач, при цьому, цьому заперечив вчинення з його боку правопорушення 03.11.2017 року та вказав на незаконність складення інспектором постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки інспектор виніс постанову на місці зупинки транспортного засобу, позбавивши його можливості підготуватися до розгляду справи, крім того позивач вказав, що фактична маса його транспортного засобу не перевищувала дозволених 40 т.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач інспектор Колісник С.Л. до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином (за місцем служби), про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надійшло заперечень на позов.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в м. Кропивницький до суду не зявився, про день, час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надійшло заперечень на позов.

З огляду на те, що відповідачі субєкти владних повноважень, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, з врахуванням визначених ст. 171-2 КАС скорочених строків розгляду даної категорії справ - суд ухвалив про розгляд справи на підставі наявних в ній доказів згідно з ч.4 ст. 128 КАС України.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи (постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 491441 від 03.11.2017 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП; чек № 12594 від 03.11.2017 року), суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує адміністративний позов. Це означає, що ч.2 ст. 71 КАС України встановлює презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій субєкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч.4 ст. 71 КАС України зобовязує субєкта владних повноважень надати всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому в даному випадку суд відповідно до ч.6 ст. 71, ч.4 ст. 128, ст. 171-2 КАС України безумовно зобовязаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 03 листопада 2017 року позивач був зупинений відповідачем інспектором ПП, який відносно позивача виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП. В тексті постанови інспектор вказав, що 03.11.2017 року о 14.30 год. ОСОБА_1 на автодорозі Н-14 Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв 75 км + 812 м керуючи транспортним засобом з напівпричепом BODEX KIS3WA д.н.з.НОМЕР_1 з навантаженням на встроєну вісь більше ніж 22 тони, а саме 22740 кг, чим порушив пп. 22.5 ПДР України.

У звязку з вказаним інспектор призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

При цьому, в позові позивач вказав, що не вчиняв викладеного в постанові правопорушення, та при винесенні постанови інспектором не зібрано докази протилежного, та при розгляді справи позивач заперечував свою вину в інкримінованому порушенні.

Проте, інспектором ПП при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були зібрані належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення позивачем правил дорожнього руху та невідповідність його пояснень дійсним обставинам справи.

Оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, долучений до постанови чек не є підтвердженням вини позивача в порушенні правил проїзду регульованого перехрестя, оскільки, по-перше, він не містить жодних підписів інспектора та водія у відповідних графах, по-друге, вказаний чек виготовлений 03.11.2017 року о 13.29 год., натомість з тексту постанови слідує, що позивач керував транспортним засобом після цього 03.11.2017 року о 14.30 год.

Крім того, відповідно до оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_1 керував автомобілем МАN (н.з. АА4278РО) та буксирував напівпричеп BODEX KIS3WA (н.з.АА3710ХК), відповідно до п.1.10 ПДР України вантажний автомобіль та причіп (напівпричеп) є самостійними транспортними засобами, кожен з яких має відповідні документи та номери. Натомість з долученого до постанови чека слідує, що зважування проводилось тільки автомобіля МАN (н.з. АА4278РО), який відповідно до цього ж чека має 5 осей, при цьому, в суді позивач вказав, що його автомобіль має лише дві осі та три осі має причіп, проте в чеку взагалі не вказано, що зважувався транспортний засіб напівпричеп BODEX KIS3WA (н.з.АА3710ХК).

Крім того, викладені в оскаржуваній постанові обставини не узгоджуються з п. 22.5 ПДР України, порушення якого інкримінується позивачу, оскільки п. 22.5 ПДР України забороняє рух транспортних засобів з навантаженням на строєну вісь понад 22 т, натомість в постанові йде мова про навантаження на встроєну вісь, що вказаного пункту правил не стосується взагалі. Більш того, в чеку щодо зважування перелічені 5 осей без вказівки які з них строєні, крім того, як вказано вище, існує суперечність щодо транспортних засобів, які зважувались.

Загальна ж вага транспортних засобів позивача не перевищувала допустимих п. 22.5 ПДР України 40 т.

Тобто, на підтвердження дійсної наявності фактів, викладених в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачами на розгляд суду не було надано достатніх та допустимих доказів, натомість, долучений до постанови чек не відповідає вимогам достатності та допустимості через описані вище обставини.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідачів, які в даному випадку не надали до суду допустимих достатніх фактичних даних на підтвердження правомірності дій, які оскаржуються фізичною особою, тому зібрані інспектором матеріали відносно позивача не є достатньою підставою для притягнення водія до адмінвідповідальності за ст. 132-1 КУпАП і доказом вини позивача у вчиненні вказаного правопорушення, за яке його було притягнуто оскаржуваною постановою, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Крім того, суд вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується перевірки судом правомірності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України, з врахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням, за такого в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не позивач має довести законність своїх вимог і відсутність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, а відповідачі субєкти владних повноважень достатніми належними та допустимими доказами мають довести наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та законність її притягнення до адміністративної відповідальності, спростувавши таким чином презумпцію невинуватості особи.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення субєкта владних повноважень слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення субєкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення субєктом владних повноважень не враховувались.

Вказане є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Що ж стосується позиції позивача щодо того, що інспектор не мав права виносити постанову на місці зупинки, то суд не погоджується з такою позицією з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема ст. 132-1 КУпАП розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 КУпАП.

Згідно з ч.2,4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених, зокрема, ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Положення щодо відсутності в уповноваженої особи Національної поліції обовязку складати протокол про адміністративне правопорушення, розгляд якого віднесено, до компетенції Національної поліції передбачаються і в ч. 5 ст. 258 КУпАП, згідно з якою якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з цим, згідно з ч. 6 ст. 276 КУпАП Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки виявлене відповідачем адміністративне правопорушення не підлягає оформленню протоколом, то розгляд питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності мало відбуватись саме на місці його вчинення шляхом складання відповідної постанови, тобто за правилами ч. 4 ст. 258 КУпАП, що кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 276 КУпАП.

Тому складання відповідачем оскаржуваної постанови без оформлення відповідного протоколу відповідає вимогам закону, а тому підстав для визнання дій відповідача неправомірними з цих причин немає.

Не змінюють такої позиції суду і висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015, оскільки цим рішенням дано офіційне тлумачення місця розгляду адміністративної справи за обставин наявності в особи, яка встановила факт адміністративного правопорушення, обов'язку оформити це правопорушення відповідним протоколом, тобто за обставин, що не поширюються на правовідносини у цій справі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 491441 від 03.11.2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: