Справа № 815/3999/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3999/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом приватного нотаріуса Окнянського районного нотаріального округу Одеської області приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом (т.1 а.с.3-16) звернулась приватний нотаріус Окнянського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_1 (далі приватний нотаріус ОСОБА_1І.) до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області (далі ГУ ДФС), в якому позивач просила визнати протиправною, незаконною вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 30.06.2017 року №Ф-4237 та скасувати її з мотивів невідповідності Конституції та законам України.

Позивач зазначив, що 20.07.2017 року на поштову адресу її місця проживання, як фізичної особи, (не на адресу місцезнаходження, провадження незалежної професійної діяльності) надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.06.2017 року №Ф-4237 ГУ ДФС, в якій посадові особи контролюючого територіального органу вимагають сплати 14 112,80 грн.

Позивач вважає вказану вимогу незаконною, необгрунтованою, протиправною, помилковою, передчасною, прийнятою без урахування її права на участь у процесі її прийняття, прийнятою з порушенням процедури (порядку). Вона, як платник єдиного соціального внеску, добровільно, своєчасно, правильно нараховувала, обчислювала та сплачувала єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування про що свідчить подана і прийнята звітність за відповідні роки до Окнянського відділення Подільської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до абз.1 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає вимогу про її сплату.

Відповідно до ч.3 ст.9 №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Види та порядок проведення перевірок встановлений нормами ПКУ.

Таким чином, на думку позивача, в основу формування Вимоги, що оскаржується, посадовими особами територіального контролюючого органу повинні бути покладені: акт документальної перевірки правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску проведеного в прядку визначеному ст.ст.75, 77-79 ПКУ, її звіти, як платника єдиного внеску, про нарахування єдиного внеску поданих до органу доходів і зборів за місцем взяття на облік, як платника єдиного внеску, пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення документальної перевірки.

Проте, у період з 2014-2017р. жодних копій наказів керівника контролюючого органу про проведення документальної перевірки вона не отримувала, на адресу робочого місця приватного нотаріуса посадовими собами контролюючого органу не надсилалися документи передбачені ст.81 ПК України, у неї, як платника єдиного внеску, не вилучалися, не запитувалися, не витребовувалися посадовими особами контролюючого органу жодні оригінали документів, які мають відношення до предмету документальної перевірки повязаної з правильністю нарахуванням, обчисленням і сплати єдиного внеску.

Позивач вважає, що відповідачем було сформовано (прийнято) оскаржувану Вимогу не на підставі, та не у спосіб, що передбачені Конституцєю України та законодавством України.

Також позивач зазначила, що відповідно до ст.9 Закон №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, до яких відноситься і вона, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Таким чином сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року. Відповідні форми були затверджені наказом Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 року № 454 «Про затвердження Порядку формування та додання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на зальнообовязкове державне соціальне страхування».

Крім того, наказами Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 року № 455, від 20.04.2015 року №449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати единого внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Інструкції №455, Інструкції №449), в редакції кожної зазначено: платники, зокрема, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації.

Таким чином, жоден із зазначених законодавчих актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий (звітний) період - календарний рік, не надсилається при проведенні розрахунку єдиного внеску на Книгу обліку доходів та витрат, єдиною вимогою виступає відповідність річній податковій декларації.

В обгрунтування позовних вимог позивач також зазначила, що аналіз змісту надісланої на її адресу Вимоги свідчить про відсутність у ньому обовязкових реквізитів (структурних елементів). Так, згідно абз.3 п.4 Розділу VІ Інструкції №449 при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер (реєстраційний індекс документа), який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога). Зокрема у порядковому номері Вимоги відсутня його третя частина - літера «У», що додатково підтверджує неучасть позивача у процесі її прийняття.

Вимога сформована і складена посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області за формою згідно Додатку №7 до Інструкції, яка передбачає в своєму змісті обовязкове посилання податківців на акт документальної перевірки з зазначенням таких його реквізитів, як дата і номер, але оскаржувна Вимога не містить в собі реквізитів акта проведеної документальної перевірки. В п. 5 Вимоги відсутня відомость про дату набрання нею чинності.

Також адреса та адресат, що зазначені у Вимозі не відповідають правилам Закону №2464-VI, оскільки вона є платником єдиного внеску, якій провадить незалежну професійну діяльність (нотаріус) за місцезнаходженням Одеська обл., смт. Окни, вул. Першотравнева, 23, а оскаржувана Вимога направлена їй на її адресу як фізичній особі.

3а змістом п.3 Розділу VI Інструкції №449 орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Оскаржувана Вимога була сформована Відповідачем 30.06.2017 року, але згідно даних офіційного електронного ресурсу ДП «УКРПОШТА» була здана на відділ поштового звязку ОДЕСА 44 за номером рекомендованого відправлення 994 лише 17.07.2017 року, тобто несвоєчасно.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також в додаткових письмових поясненнях (т.1 а.с.216-220,233-238, т.2 а.с.1-6), в яких крім іншого зазначив, що надані відповідачем на викоання ухвали суду повідомлення-розрахунки щодо донарахування внесків за 2013-2015 роки не є належними доказами, оскільки складені не відповідачем, а Котовською ОДПІ відносно не позивача приватного нотаріуса, а фізичної особи.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, підтримав у повному обсязі надані до суду заперечення на позов (т.1 а.с. 94-95), в яких зазначено, що відповідно до відомостей ДПІ станом на 30.06.2017 року за позивачем обраховується заборгованність на загальну суму 14 112,80 грн. в результаті не сплати податку по єдиному соціальному внеску. У п.З Розділу 6 Інструкції № 449 зазначено перелік випадків коли фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), а саме: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу надсилається (вручається) одночасно з актом документальної перевірки платника внеску.

У випадках, передбачених абзацами 3 та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): - платникам, зазначеним у пп.1 та 2 п. 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); - платникам, зазначеним у пп.3 та 4 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцаті робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або часткового зменшилась сума недоїмки зхі сплати єдиного внеску(заборгованість зі сплати фінансових санкцій)

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

У звязку з несплатою позивачем заборгованності відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України податковим органом було винесено податкову вимогу № 4237-17 від 30.06.2017 року на загальну суму 14 112,80 грн..

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576 затверджений порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, додатком до якого є форми податкової вимоги. Відповідно до цього порядку є два види податкових вимог, форма Ю (для юридичних осіб) та форма Ф (для фізичних осіб), інших видів податкових вимог законодавством не передбачено.

Таким чином, контролюючий орган діяв у межах та на підставі чинного законодавства, податкова вимога винесена правомірно, тому позов є безпідставним.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані ними докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач є приватним нотаріусом Окнянського районного нотаріального округу Одеської області, яка здійснює свою діяльність за адресою: Одеська обл., смт. Окни, вул. Першотравнева,23 (т.1 а.с.39-40).

Згідно до п. 4, п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність.

Таким чином, приватний нотаріус ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Позивач подавала до ДПІ податкові декларації про майновий стан і доходи, та, як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно зі звітністю позивача:

за 2013 рік її доход за рік склав 1503,00грн., розмір єдиного внеску 38,11%, сума нарахованого єдиного внеску 572,76грн. (щомісячно 47,73грн.);

за 2014 рік доход склав 199,20грн., розмір внеску у січні-березні 38,11%, у квітні-грудні 34,70%, сума нараходваного єдиного внеску 70,83грн. (щамісячно у січні-березні 6,33грн., у квітні-грудні 5,76 грн.);

за 2015 рік доход за рік склав 7768,92грн., розмір єдиного внеску 37,70%, сума нарахованого єдиного внеску 2695,80грн. (щомісячно 224,65грн.);

за 2016 рік доход за рік склав 14362,00грн., розмір єдиного внеску 22,00%, сума нарахованого єдиного внеску 3159,64грн.

Нараховані суми єдиного внеску, зазначені позивачем у звітністі, сплачені нею у повном обсязі (т.1 а.с.21-23,30-32,36-38,100-101,110-115).

20.07.2017 року позивач за своїм місцем проживання як фізичної особи отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.06.2017 року №Ф-4237-17, яка сформована ГУ ДФС, та в який зазначено, що заборгованність зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 складає 14112,80грн. (т.1 а.с.17).

Суд вважає, що позовні вимоги приватного нотаріуса ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки при прийнятті та направленні позивачу оскаржуваної вимоги ГУ ДФС, як суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску регламентовані розділом ІІІ Закону України № 2464-VІ, Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів від 20.04.2015 року №449 (далі Інструкція №449).

Стаття 7 Закону визначає базу нарахування єдиного внеску. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.7 Закону України № 2464-VІ в чинній редакції єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст.4 цього Закону. - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 ст.8 Закону у діючій редакції (з 01.01.2016 року) встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

До 01.01.2016 року частиною 5 ст.8 Закону для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлювався єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Згідно з ч.8 ст.9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Частиною 12 ст.9 Закону встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною4 ст.25 Закону визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вказані положення Закону також відображені в Інструкції №449

Згідно з п.5 розд. IV Інструкції №449 платники, визначені підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції (це також фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність), сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При цьому враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До вказаної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.1, п.2 розділу VІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Пунктом 3 розділу VІ Інструкції №449 встановлено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

З урахуванням вищезазначених положень, суд не приймає до уваги доводи позивача, як такі, що не грунтуються на законодавстві, що вимога може бути прийнята та направлена платнику єдиного внеску лише за результатами здійснення перевірки такого платника.

Дослідивши звітність позивача про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, які вона подавала як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період 2013-2016 роки, судом встановлено, що позивачем було нараховано та сплачено єдиний внесок у розмірі меньшому ніж визначено Законом, а саме, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вказані обставини були також встановлені контролюючим органом, проте при здійсненні ним відповідних заходів щодо встановлення розміру заборгованності, формування відповідних документів та надіслання їх позивачу порушенні вимоги законодавства.

Платникам, визначеним підпунктом 4 пункту 1 розділу II Інструкції, які здійснили нарахування єдиного внеску в розмірі, меншому за мінімальний страховий внесок, органи доходів і зборів надсилають повідомлення-розрахунок (додаток 2), у якому зазначається розрахунок суми такої доплати, яка підлягала сплаті за результатами підприємницької діяльності за звітний календарний рік.

Таким чином, положеннями вказаної Інструкції органу доходів та зборів надано повноваження платникам, у тому числі фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, та які здійснили нарахування єдиного внеску в розмірі, меншому за мінімальний страховий внесок надсилати повідомлення-розрахунок, у якому зазначається розрахунок суми такої доплати, яка підлягала сплаті за результатами підприємницької діяльності за звітний календарний рік.

В обгрунтування заперечень на позов, в яких зазначено, що вимога була сформована на підставі даних інформаційних баз, відповідачем надані ІК відносно позивача та службова записка начальника управління погашення боргу ГУ ДФС (т.1 а.с.96-99).

Оскільки надані відповідачем документи на виконання ухвали суду не підтверджували наявність підстав на формування вимоги на суму 14112,80грн, суд витребовував документи, які стали підставою для формування вимоги у зазначеній сумі.

На виконання ухвал суду про витребування доказів, відповідачем надані копії повідомлень - розрахунків: - від 02.03.2016 року з визначенням ОСОБА_1 розрахунку доплати єдиного внеску за 2013 рік у розмірі 4699,74грн, - від 02.03.2016 року з визначенням розрахунку доплати єдиного внеску за 2014 рік у розмірі 3752,01грн., - від 28.08.2016 року з визначенням розрахунку доплати єдиного внеску за 2015 рік у розмірі 2598,08грн. (т.1 а.с.т.1 а.с.116-118). Загальна сума, яка зазначені в цих повідомленнях-розрахунках складає - 11049,83грн., тобто менше ніж зазначено у вимозі.

Крім того, в наданій до суду ІК платника єдиного внеску відображено лише нарахування позивачу суми 4699,74грн за невизначеним документом від 02.03.2016 року, тобто лише повідомлення - розрахунок від 02.03.2016 року (т.1 а.с.96-97).

Таким чином, дані інформаційної системи органу доходів і зборів, які виходчи із заперечень на позов відповідача слугували підставою для формування оскаржуваної вимоги, не тільки не відповідали сумі, зазначеної і вимозі, але і в самій ІК не відображені суми відповідно до повідомлень розрахунків Котовської ОДПІ.

Крім того, відповідачем не доведено, що повідомлення розрахкунки Котовської ОДПІ дві від 02.03.2016 року та одна від 28.08.2016 року були отримані відповідачем. У якості доказу направлення їх відповідачу надана копія поштового повідомлення на адресу фізичної особи ОСОБА_1 без зазначення на поштовому повідомленні, які документи поштовою кореспонденцією були відправлені та отримані фізичною особою 06.09.2017 рок, відсутній опис вкладеного вказаної поштової кореспонденції. При таких обставинах суд вважає обгрунтованими доводи позивача про недотримання принципу участі його у процессі прийняття рішення.

Дослідженням повідомлень-розрахунків: - від 02.03.2016 року з визначенням ОСОБА_1 розрахунку доплати єдиного внеску за 2013 рік у розмірі 4699,74грн, - від 02.03.2016 року з визначенням розрахунку доплати єдиного внеску за 2014 рік у розмірі 3752,01грн., - від 28.08.2016 року з визначенням розрахунку доплати єдиного внеску за 2015 рік у розмірі 2598,08грн. судом встановлено, що у 2013 році застосована ставка ЄСВ 38,11%, у 2014-2015 році - 34,7%, крім того, в повідомленні-розрахунку за 2014 рік взагалі відсутні дані про суму сплати та донарахування єдиного внеску за січень березень 2014 року.

Статтею 8 Закону України № 2464-VІ в редакції станом на 2013 рік була встановлена ставка єдиного внеску для ФОП та самозайнятих осіб 34,7% від доходу, але не менше мінімального страхового внеску. Ставка 38,11% могла бути встановлена якщо платник внеску скористався правом та взяв участь у добровільному страхуванні від нещасного випадку та тимчасової втрати непрацездатності.

Ухвалами суду від 15.09.2017 року, від 03.10.2017 року, від 12.10.2017 року були витребувані у відповідача копії документів, які свідчали про бажання ОСОБА_1 бути застрахованої за всіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, тобто документи, які стали підставою для застосування тарифу 38,11% при складанні повідомлення-розрахунку щодо донарахування внесків за 2013 рік, відомості щодо відсутності будь-яких даних за січень-березень 2014 року у повідомленні-розрахунку Котовської ОДПІ від 02.03.2016 року щодо донарахування внесків за 2014 рік.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду документів, які б підтверджували участь позивача у 2013 році за всіма видами добровільного страхування та відповідно застосування ставки ЄСВ 38,11%, замість 34,7%. Посилання відповідача на те, що вказана ставка зазначена самим позивачем у звіті не може бути належним доказом в спірних правовідносинах, у зв'язку з чим суд вважає недоведеним суми донарахування 4699,74грн. У разі застосування стаки ЄСВ 34,7% минімальний внесок складав з 01.01.2013 року по 30.11.2013 року 398,01грн., а не 437,12грн., у грудні - 422,65грн., а не 464,18грн. як це відображено у повідомленні розрахунку від 02.03.2016 року.

У повідомленні - розрахунку від 02.03.2016 року за 2014 рік відсутні будь-які відомості сплати та донарахування єдиного внеску за січень-березень 2014 року, а також зазначено, що мінімальний страховий внесок за квітень - грудень при ставці 34,7% складає 422,65грн.

Проте вказані відомсті у повідомленні - розрахунку від 02.03.2016 року за 2014 рік не відповідають вимогам законодавства, оскільки мінімальний страховий внесок при ставці 34,7% складав 422,65 грн. у період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року та змінювався на протязі року, а саме у період з 01.07.2014 року складав 433,75грн., у період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року - 451,48грн.

Таким чином, відповідачем не доведено, що повідомлення -розрахунки були складені у відповідності до вимог законодавства, не доведено, що оскаржувана вимога складена на підставі даних інформаційних баз, що є обов`язковою умовою формування вимоги при відстуності проведення перевірки.

С урахуванняv викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач не довів правомірність, обгрунтованість прийняття та направлення відповідачу як фізичній особі оскаржуваної вимоги.

Статтею 86 КАС України визначено, що, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного нотаріуса ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 86, ч159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області від 30.06.2017 року №Ф-4237.

Стягнути з Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного нотаріуса ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640,00грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.