Справа № 161/6502/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року № 876/9438/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ Волинської області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача про відмову позивачу у проведенні виплати пенсії по інвалідності (доплати до пенсії), що належна йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.11.2015 р.; 2) зобовязати відповідача здійснити виплату позивачу пенсії по інвалідності (доплати до пенсії), що належна йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.11.2015 р..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.08.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 14.08.2017 року не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду незаконна та необґрунтована, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не з`ясував повно і всебічно обставини справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому оскаржена постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2015 р. позивач є спадкоємцем після смерті свого батька і йому належать на праві власності виплати, що не були отримані ОСОБА_3 за життя. Належність зазначеної пенсії підтверджується довідкою №11788 УПФУ у м. Луцьку Волинської області від 28.10.2015 р., в якій відповідач стверджує наявність на рахунку в управлінні ПФУ у м. Луцьку доплати до пенсії в сумі 75358,73 грн.. Таке право законно набуто спадкодавцем і не отримано за життя, а право на його отримання в порядку спадкування перейшло позивачеві.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 14.08.2017 р. та прийняти нову постанову суду, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржену постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2010 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку провести перерахунок та виплату призначеної пенсії ОСОБА_3 основного розміру пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком згідно ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно ст.50 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.02.2010 року до подальших змін у діючому законодавстві (а.с. 5).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2011 р. постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2010 року скасовано та прийнято нову постанову суду, якою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 державної пенсії відповідно до ст.54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком з 03.05.2010 року, з урахуванням виплачених сум (а.с. 6-9).

На виконання вищевказаного рішення суду, 26.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 2а-4607 (а.с. 10).

Стягувач за цим виконавчим листом ОСОБА_3 помер 03.06.2014 р.. Після його смерті прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом - син ОСОБА_1, тобто позивач по справі, та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.11.2015 р. (а.с. 14).

Згідно вказаного Свідоцтва про право на спадщину, спадщина складається із пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, нарахованої згідно виконавчого листа № 2а-4607 виданого 26.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області. Вартість спадкового майна 75358,73 грн., що знаходяться на рахунку в УПФУ в м.Луцьк.

Із довідки від 28.10.2015 року №11788 УПФУ в. м. Луцьку видно, що на рахунку в цьому Управлінні залишилась доплата до пенсії в сумі 75358,73 грн., нарахована ОСОБА_3 згідно виконавчого листа № 2а-4607 виданого 26.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с. 13, 61).

Також судом встановлено, що 17.05.2016 р. позивач звернувся до УПФ України у м. Луцьку Волинської області із заявою про виплату пенсії як спадкоємцю після смерті ОСОБА_3 у розмірі 75358,73 грн. (а.с. 32).

ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської області від 31.05.2016 р. №94/Ш-01 позивачу було запропоновано звернутися до органів державної виконавчої служби (а.с. 31).

13.03.2017 року позивач повторно звернувся до УПФ України у м. Луцьку Волинської області із заявою про виплату пенсії як спадкоємцю після смерті ОСОБА_3 у розмірі 75358,73 грн. (а.с. 15).

24.03.2017 року Луцьке об'єднане УПФ України Волинської області у Довідці №183/24-01 повторно повідомило позивача про можливість звернення до органів державної виконавчої служби (а.с. 16).

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Також, згідно ст.17 ч.1 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду, а відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Із змісту наведених вище правових норм зумовлюється висновок про те, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб'єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб'єкт владних повноважень.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення. При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно норм ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Із змісту даного адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач оспорює дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсійних коштів, які були нараховані його батькові ОСОБА_3 і на даний час належать йому, тобто позивачу, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.11.2015 р.. Метою заявлення даного позову являється отримання вказаних грошових коштів у розмірі 75358,73 грн., які знаходяться на рахунку в УПФ України у м. Луцьку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено ч.1 ст.1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Також, згідно ст.91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, передаються членам його сімї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, передаються членам його сімї або входять до складу спадщини.

Матеріалами розглядуваної адміністративної справи підтверджується, що після смерті пенсіонера ОСОБА_3 сума нарахованої йому пенсії в розмірі 75358,73 грн. знаходиться на рахунку в УПФ України у м. Луцьку і не була затребувана протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини членами його сімї.

Вказана грошова сума увійшла до складу спадщини позивача ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05.11.2015 р..

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ініційований позивачем судовий спір щодо отримання із УПФ України у м. Луцьку пенсійних виплат, які йому належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом стосується реалізації позивачем своїх майнових прав та інтересів, у сфері цивільно-правових відносин.

Відносини позивача із відповідачем з цього питання не мають публічно-правового характеру і у цих відносинах відповідач не здійснює відносно позивача владних управлінських функцій у галузі пенсійного забезпечення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розглядуваний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 14.08.2017 р. слід скасувати і провадження по адміністративній справі закрити.

Позивачу слід роз'яснити, що розгляд заявленого спору належить до юрисдикції цивільного суду, з врахуванням правил підсудності.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: В.В. Святецький

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено 11.12.2017 року