Справа № 807/693/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/7737/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Міністерства юстиції України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі за позовом представника ПАТ "Кредобанк" ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ "Кредобанк" 28.05.2016 року звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області Міністерства юстиції України, в якому просить: 1. Прийняти даний адміністративний позов до розгляду та відкрити провадження у справі; 2. Визнати незаконною та скасувати Постанову винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня В.М. від 14.03.2016 року, про повернення виконавчого документа (виконавчий напис приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. від 20.11.2009 року за р.№8129) стягувачу ПАТ "Кредобанк" (ВП №21347585); 3. Зобов'язати начальника управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Міністерства юстиції України підписати заявку на реалізацію арештованого майна (житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4) та надіслати її організатору електронних торгів в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему згідно Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року №2710/5;.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконанні у відповідача перебував виконавчий напис приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. від 20 листопада 2009 року за р.№ 8129 про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 За кошти отриманих від реалізації вищевказаного будинку запропропоновано задовольнити вимоги ВАТ "Кредобанк" . На виконання вказаного виконавчого напису відповідачем 04 грудня 2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 16238898. 28 квітня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня В.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа (виконавчий напис приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. від 20 листопада 2009 року за р.№8129 на підставі статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження ". Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві з вищенаведених підстав.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 року позовну заяву задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що при винесенні постанови від 28 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідач керувався статтею 47 частиною 1 пунктом 9 "Про виконавче провадження" та державним виконавцем було взято до уваги відповідь Держгеокадастру у Хустському районі від 24 лютого 2016 року №8-710-99.4-1053/2-16, відповідно до якої зазначено, що відносно ОСОБА_4 в архіві управління зберігається технічна документація для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,18 га за адресою АДРЕСА_1. Повертаючи пакет документів управління ДВ ГТУЮ у Закарпатській області посилалось на те, що земельна ділянка, що знаходиться під будинком належить третім особам, а не відповідачу. У зв'язку з цим відповідачем було винесено оскаржувану постанову.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 3 абзацу 2 Порядку, державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Згідно пункту 4 абзацу 3 Порядку, у разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу I цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

В контексті наведеного вище, суд приходить до висновку, що у цій частині позовної вимоги необхідно відмовити, оскільки в контексті заявлених позовних вимог, вказані дії, щодо підписання заявки на реалізацію арештованого майна відповідачем є наслідком, а тому мають бути здійсненні після виконання відповідних дій, що передують підписанню такої заявки та передачі Організатору відповідно до процедури передбаченої Наказом №2831/5 Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, чинне процесуальне законодавства визначає безумовною підставою для задоволення позову наявність факту порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб - позивачів у публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, які є відповідачами у справі.

В даному випадку, суд скасувавши постанову державного виконавця щодо повернення виконавчого документа позивачу, відновив його порушені права та інтереси у виконавчому провадженні, оскільки таке провадження, як наслідок, не є завершеним.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевказане, зважаючи на застосовані судом норми законодавства, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 4558, який забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором № 08-15-653/2007. Предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності та який розташований на земельній ділянці площею 0,18 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві власності .

20 листопада 2009 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8129 про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 для задоволення вимог ПАТ "Кредобанк" у розмірі 249129,64 евро, що становлять 2945998,60 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на 09 жовтня 2009 року складає 3364247,50 грн.

04 грудня 2009 року, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Олашин М.І. відкрито виконавче провадження № 16238898 про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 20 листопада 2009 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. №ВМО №851709 . 15 січня 2010 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 16238898 здійснено опис та арешт майна іпотеки, про що складено відповідний акт . 09 вересня 2010 року в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області Гарапко М.Ю. винесено постанову про передачу виконавчого провадження з державної виконавчої служби Хустського районного управління до підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області . Також судом встановлено, що державним виконавцем 08 грудня 2015 року винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні . 11 лютого 2016 року, листом за вих. № 336 Позивача було повідомлено про результати проведеної експертної оцінки описаного і арештованого майна, зокрема вказано що загальна вартість такого майна згідно оцінки експерта складає 1884117 грн. 28 квітня 2016 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня В. М. на підставі статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 21347585 .

Вказана постанова мотивована тим, що 24 лютого 2016 року було надіслано матеріали для перевірки на предмет відповідності чинному законодавству України та подальшій передачі описаного майна боржника. Згідно отриманої відповіді Управління Держгеокадастру у Хустському районі від 24 лютого 2016 року встановлено, що відносно ОСОБА_4 в архіві управління зберігається технічна документація на земельні ділянки обслуговування жилого будинку та ведення селянського господарства площею 0,18 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (згідно цивільно-правової угоди від 27 жовтня 2015 року дані земельні ділянки перейшли у власність гр. ОСОБА_5). Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна вилученого з обігу згідно із законом або обмежено обороздатного, та майна зазначеного в частині 8 статті 57 ЗУ "Про виконавче провадження"), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 частини 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 частинами 1, 2 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до статті 11 частини 1, частини 2 абзацу 1 Законом України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено вище, при винесенні постанови про повернення виконавчого документа позивачу від 28 квітня 2016 року, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня В.М. керувався статтею 47 частиною 1 пунктом 9 Законом України "Про виконавче провадження". При цьому, мотивування вказаних підстав для повернення виконавчого документа здійснено з посиланням на Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року №2710/5, арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна вилученого з обігу згідно із законом або обмежено обороздатного, та майна зазначеного в частині 8 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження"), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації, вказуючи, що оскільки підставою для повернення виконавчого документа згідно статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження" є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника, а такою забороною, встановленою законом, є те що земельна ділянка, що знаходиться під будинком належить третім особам, а не боржнику.

Однак суд не може погодитись з правомірністю таких дій державного виконавця, та як наслідок, правомірністю винесеної ним вказаної вище постанови.

Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого 20 листопада 2009 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. №ВМО №851709 у вказаному виконавчому документі чітко зазначено індивідуально визначене майно, на яке необхідно звернути стягнення, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1. В той же час, відповідачем не подано суду відповідно до вимог статті 71 частини 2 КАС України доказів того, що у боржника відсутнє вказане майно.

Таким чином, у державного виконавця були відсутніми обставини для висновку про наявність підстав для повернення виконавчого документа на підставі статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо посилання в оскарженій постанові, в мотивування підстав для повернення виконавчого документа, на відповідь Управління Держгеокадастру у Хустському районі від 24 лютого 2016 року № 8-710-99.4-1053/2-16 то суд зазначає наступне.

Так, згідно статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З аналізу вищенаведеної норми закону лист (відповідь) Управління Держгеокадастру у Хустському районі від 24 лютого 2016 року №8-710-99.4-1053/2-16 не є встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника як це передбачено статтею 47 частиною 1 пунктом 9 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, також необхідно зазначити, що Закон України "Про виконавче провадження", а саме його стаття 47, визначає чіткі підстави для повернення виконавчого документа, і державний виконавець керуючись нормами статті 19 частиною 2 Конституції України, статтею 11 частиною 2 вказаного Закону, при наявності підстав, з якими Закон пов'язує вчинення такої виконавчої дії, зобов'язаний керуватись в першу чергу саме нормами цього Закону і повернути виконавчий документ на підставі конкретної норми статті 47 частини 1 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідно до статей 1, 2 вказаного Закону виконавче провадження провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Отже в даному випадку, враховуючи подані суду докази, в порушення вищевказаних норм, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня В. М. безпідставно винесено постанову від 28 квітня 2016 року "про повернення виконавчого документа стягувачеві", що постановлена у виконавчому провадженні ВП № 21347585 згідно статті 47 частини 1 пункту 9 Закону України "Про виконавче провадження", а тому таку необхідно визнати протиправною та скасувати.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання начальника управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Міністерства юстиції України підписати заявку на реалізацію арештованого майна (житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4) та надіслати її організатору електронних торгів в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему згідно Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року №2710/5, то суд зазначає наступне.

Наказ Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року №2710/5 "Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів", на який посилається позивач, на час розгляду справи втратив чинність (з 05 жовтня 2016 року). З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Наказ № 2831/5 Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна".

Згідно Розділу 2 "Передача майна на реалізацію" пункту 2 абзацу 17 Порядку, заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: "...електронний цифровий або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті".

Відповідно до пункту 3 абзацу 2 Порядку, державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Згідно пункту 4 абзацу 3 Порядку, у разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу I цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

В контексті наведеного вище, суд приходить до висновку, що у цій частині позовної вимоги необхідно відмовити, оскільки в контексті заявлених позовних вимог, вказані дії, щодо підписання заявки на реалізацію арештованого майна відповідачем є наслідком, а тому мають бути здійсненні після виконання відповідних дій, що передують підписанню такої заявки та передачі Організатору відповідно до процедури передбаченої Наказом №2831/5 Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, чинне процесуальне законодавства визначає безумовною підставою для задоволення позову наявність факту порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб - позивачів у публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, які є відповідачами у справі.

В даному випадку, суд скасувавши постанову державного виконавця щодо повернення виконавчого документа позивачу, відновив його порушені права та інтереси у виконавчому провадженні, оскільки таке провадження, як наслідок, не є завершеним.

З огляду на вищевказане, зважаючи на застосовані судом норми законодавства, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі № 807/693/16 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар