Справа № 278/2694/17
Суддя: Грубіян Є. О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 278/2694/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Рекши О.І., розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
Направленим позовом ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії Житомирського ОВК щодо його звільнення без повного розрахунку та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, а саме з 31 березня 2017 року по день фактичної виплати зазначеної винагороди.

В обґрунтування позову зазначено наступне. У березні 2017 року позивач був звільнений з військової служби та наказом відповідача виключений зі списків ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згодом дізнався, що за певні періоди служби йому не було виплачено винагороду за участь у АТО в зв`язку з чим звернувся до відповідача з відповідною заявою. У вересні 2017 року отримав вказану винагороду. Відтак, продовжує автор позову, з огляду на те, що на час виключення його зі списків ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним не був проведений повний розрахунок, оскільки у нього не було включено зазначену винагороду, дії відповідача з приводу цього є неправомірними та останній має виплатити йому середній заробіток за увесь час затримки виплати такої винагороди. Крім того, позивач не надавав письмової згоди на проведення з ним повного розрахунку при звільненні.

Направленими до суду письмовими запереченнями відповідач позов не визнав, адже згадувана винагорода не є тією складовою грошового забезпечення, з якої обчислюється розрахунок при звільненні з військової служби, так як вона не є постійною та має несистематичний характер, а тому не може бути включена до складу вищевказаної винагороди. Також, зазначає представник відповідача, позивачу було виплачено несвоєчасно винагороду за участь в АТО саме з його вини внаслідок його пасивних дій щодо цього. Крім цього, позивач пропустив установлений процесуальним законом місячний строк для звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до положень п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 183-2 КАС України справа розглянута в поряду скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у ній, адже, суд вважає, за наслідками повідомлених позивачем обставин та розгляду поданих відповідачем заперечень можливе ухвалення законного судового рішення.

Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " № 22 від 2 березня 2017 року позивача за станом здоров`я звільнено з військової служби у запас. Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 74 від 31 березня 2017 року, серед іншого, позивача виключено зі списків особового складу даного військового комісаріату. Згідно витягу з наказу № 242 від 22 липня 2017 року про результати службового розслідування з метою встановлення причин несвоєчасного подання документів на виплату винагороди за участь в АТО позивачем з`ясовано, що останнім було несвоєчасно надано до відділення персоналу Житомирського ОВК оригіналів документів, що підтверджують його безпосередню участь в АТО. Як вказує позивач 19 вересня 2017 року відповідачем йому було виплачено винагороду за участь в АТО в сумі 15 381,07 гривня.

Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону та нормативних актів.

Указом Президента України від 10 лютого 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

За змістом пункту 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання .

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні саме військовослужбовців.

Так, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України "Про міліцію" вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновком Верховного Суду України непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Резюмуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом у ході розгляду даної справи, відповідач виключив позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 без проведення повного (остаточного) розрахунку з ним і згоди на такі дії відповідача позивач не надавав. Даний факт також не спростовувався і самим відповідачем.

Як згадувалось судом вище, відповідно до пункту 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена, зокрема, грошовим забезпеченням. На думку суду, факт несвоєчасності виплати позивачеві винагороди за участь в АТО з певних та залежних від нього причин, за відсутності письмової згоди останнього на проведення повного розрахунку, наведених вище висновків суду не спростовує.

Також, суд не приймає до уваги твердження відповідача про пропуск позивачем установлених ч. 5 ст. 99 КАС України строків звернення до суду з даним позовом, адже як роз`яснив Конституційний суд України у Рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Ураховуючи дату виплати позивачеві згадуваної винагороди (19 вересня 2017 року) строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущений.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, ст.ст. 7-12, ст.ст. 70-71, ст. 160-163, ст. 183-2 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по звільненню ОСОБА_1 з військової служби без проведення повного розрахунку.

Зобов`язати Житомирський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати винагороди за безпосередню участь у антитерористичній операції, а саме з 31 березня 2017 року по день фактичної виплати такої винагороди.

Постанова суду вступає в законну силу після спливу строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський районний суд Житомирської області. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.О. Грубіян