Справа № 826/3265/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2017 року № 826/3265/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб (Відповідач-1) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (Відповідач-2)
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом (від 25.02.2016, зареєстрований 29.02.2016) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо не внесення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АКБ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором - заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті від 16 червня 2014, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги 04 лютого 2015 року;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором - заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті від 16 червня 2014, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги 04 лютого 2015 року;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників для здійснення виплат коштів за вкладами в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором - заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті від 16 червня 2014, право вимоги на який було відступлено на користь ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги 04 лютого 2015 року.

В обґрунтування позову зазначається, що 16.06.2014 між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) було укладено договір - заяву № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті. На виконання договору ОСОБА_2 було внесено вклад у Банк у розмірі 34 576,00 доларів США. 04.02.2015 між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. та 1.2. первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до Банку за договором-заявою № 335816/47079/7-14 від 16.06.2014. За договором, як зазначає позивач, новий кредитор одержує право вимагати від Боржника (Банку) повернення частини вкладу у розмірі 6 915,20 доларів США., що на момент укладання цього договору становило 115 691,30 грн., та процентів, нарахованих на всю суму вкладу за основним договором у відповідності до умов основного договору.

Позивач зазначає, що 27.02.2015 року звернувся до Банку з вимогою про повернення вищезгаданої частини вкладу у розмірі 6 915,20 доларів США разом з нарахованими відсотками.

Позивач звертає увагу (стор. 2 позову), що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015 з Банку стягнуто на користь ОСОБА_4 7 146,74 доларів США. 22.09.2015 Апеляційним судом м. Києва було прийнято ухвалу, якою у задоволенні скарги Банку відмолено.

17.12.2015 Правлінням НБУ прийнято постанову № 898 про відкликання у Банку банківської ліцензії та початок процедури ліквідації.

Надалі позивач зазначає, що 15.01.2016 позивачем була подана кредиторська вимога на ім'я Уповноваженої особи Фонду, в якій позивач просив включити її до акцептованих вимог, щодо виплати гарантованої суми відшкодування, але відповіді не отримав. З датою її подачі, як вбачається з позову, позивач пов'язує відлік строку звернення до суду.

Між тим, у позові позивач також зазначає (а.с.6), що позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду із вимогою про включення його до переліку вкладників та до Фонду із вимогою щодо виплати гарантованої суми відшкодування за вкладами, однак позивача не включено в Перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що потягло не включення позивача до Переліку вкладників.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідачів протиправною, такою, що суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв'язку з чим просить задовольнити позов.

Із змісту позову вбачається, що позивач зазначає, як про свої права на включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, так і зазначає про свої права на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду. У прохальній частині позову просить поновити порушені, на його думку, права на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України розглядає справу саме в межах вимог позивача щодо відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду, тобто в межах вимог щодо гарантованої суми відшкодування.

Фонд гарантування вкладів проти позову заперечував та, крім іншого, зазначив, що повідомлення від 27.02.2015 року про відступлення вимоги не отримував, матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень наведеного, а відтак не вважає позивача вкладником чи кредитором Банку. З урахуванням вимог постанови НБУ від 12.11.2003 № 492, Фонд вважає, що у випадку відступлення права вимоги ОСОБА_2 повинен був як основний кредитор (вкладник) не лише надіслати повідомлення, доказів чого не має, а з'явитися до Банку для можливості зміни основного правочину та укладання нового правочину, на користь позивача, щодо відступлення коштів, але цього не було зроблено. Само ж по собі укладання договору відступлення права вимоги не може бути підставою для визнання позивача вкладником, оскільки, крім іншого, вкладником є виключно особа, яка особисто уклала або на користь якої було укладено договір банківського вкладу. Крім того, як вважає Фонд, Банк не є стороною вказаної угоди про відступлення права вимоги, а тому у нього не може виникати будь-яких обов'язків на підставі вказаних договорів. На думку Фонду, такі дії вчиняються з метою отримання своїх коштів понад гарантовану суму не в четверту чергу, а через штучно створену конструкцію договорів про відступлення права вимоги.

Взагалі, вимоги до Фонду Відповідач-1 вважає передчасними, оскільки у разі отримання додаткової інформації від Уповноваженої особи Фонду подальші дії будуть відбуватися автоматично.

Уповноважена особа Фонду заперечила проти позову, зазначивши, що позивач не є вкладником, у зв'язку з чим відсутні підстави для надання гарантованої суми відшкодування. При цьому, ОСОБА_2 використав своє право на отримання гарантованої суми відшкодування та не має права на отримання гарантованої суми відшкодування понад 200 000 грн. Правонаступництво за вкладом у вигляді відступлення права вимоги не є підставою для збільшення гарантованої суми відшкодування. Відповідач-2 також наголошує на тому, що Банк не отримував будь-яких повідомлень про відступлення права вимоги.

В останніх запереченнях проти позову від 01.11.2017 Уповноважена особа Фонду надала заперечення по суті позову, просила відмовити у задоволенні позову та не клопотала про закриття провадження у справі, у т.ч. представник у судовому засіданні. Підстав для закриття провадження у справі судом також не вбачається.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 01.11.2017 ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Так, сторонами визнається та не заперечується факт укладання вищезгаданого депозитного договору від 16.06.2014 між Банком та ОСОБА_2, внесення коштів на рахунок, матеріалами справи підтверджується також наявність вищезгаданого договору про відступлення права вимоги від 04.02.2015.

Договором про відступлення права вимоги від 04.02.2015, крім іншого, передбачено (п. 2.2.), що первісний кредитор зобов'язаний сповістити Банк про відступлення права вимоги.

У той же час, 17.09.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено Національним банком України (далі - НБ України) до категорії неплатоспроможних, про що видано постанову Правління НБ України від 17.09.2015 №612.

На підставі згаданої постанови Правління НБ України від 17.09.2015 №612 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цього ж дня прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку». Згідно цього рішення виконавчої дирекції Фонду у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду Чернявську О.С. та делеговано останній всі повноваження тимчасового адміністратора банку, строком на три місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 включно.

Згодом, відповідно до постанови НБ України від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулася 23.12.2015 в газеті «Голос Україна» № 242 (6246), про що також було зазначено на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua). Зазначено, що строк звернення кредиторів - 30 днів з дня опублікування оголошення.

Відповідно до матеріалів справи, 14.01.2016 позивачем на адресу Уповноваженої особи Фонду сформована та надіслана Заява щодо переліку осіб, які мають право на відшкодування, в якій позивач просив надати до Фонду додаткову інформацію стосовно включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Між тим, 18.01.2016 позивачем на адресу Уповноваженої особи Фонду сформовано заяву про включення до реєстру акцептованих вимог, в якій, крім іншого, зазначено, що про відступлення права вимоги Банк було повідомлено шляхом направлення повідомлення про відступлення права вимоги від 04.02.2015.

При цьому, відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1703 Уповноваженою особою Фонду призначено Валендюка Владислава Сергійовича та йому делеговано всі повноваження ліквідатора Банку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За визначенням статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частина перша статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Правовий аналіз зазначених вище норм, дає змогу дійти висновку, що вирішальною умовою для включення особи до переліку вкладників, є наявність у такої особи вкладу в банку.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено зміст понять «вклад» та «вкладник».

Вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошт.

Вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У даному випадку відсутній укладений між позивачем та банком договір банківського вкладу (депозиту) та, як наслідок, відсутні кошти на відповідному рахунку.

Крім того, під час розгляду справи, в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 1 ст. 71 КАС України, позивачем так і не надано доказів на підтвердження обставин отримання повідомлення Банком про відступлення права вимоги, на що позивач посилається як на обґрунтування набуття статусу вкладника. Втім, дотримання такого порядку передбачено п. 2.2 договору відступлення права вимоги, який було підписано між позивачем та ОСОБА_2 Між тим, слід зазначити, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1. ст. 516 ЦК України). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків (ч. 2 ст. 516 ЦК України). Обставини щодо змісту п. 2.2. зазначеного договору не встановлювались в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2015 у справі № 761/11881/15-ц (а.с. 11). Із зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_2 направив 04.02.2015 банку повідомлення про відступлення права вимоги, однак, не встановлювались обставини отримання банком вказаного повідомлення. Більш того, на передостанній сторінці ухвали цього суду зазначається про відсутність відомостей про отримання такого звернення.

Окрім того, суд звертає увагу, що після запровадження 17.09.2015 тимчасової адміністрації, відшкодування коштів за вкладами здійснюється виключно в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не може здійснюватися в інший спосіб та порядку, ніж передбачені цим Законом.

Посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, судом відхиляються, адже відповідно до п. 8 Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, відповідно до постанови Правління НБУ №365 від 16.09.2013 року "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом внесення готівки власником рахунку. Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи не дозволяється. У даному ж випадку, всупереч наведеному, позивач по суті вимагає надання їй статусу вкладника з валютними коштами на рахунку з їх відшкодуванням за рахунок коштів Фонду.

Відтак, оскільки для цілей зазначеного Закону та для цілей отримання відповідно до вимог зазначеного Закону відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач не набув статусу вкладника та у позивача відсутній власне вклад у банку, суд приходить до висновку, що Уповноважена особа Фонду правомірно не включила позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо не внесення ОСОБА_7 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є необґрунтованими.

Позовні вимоги в частині зобов'язання Уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію щодо позивачки та зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачку до загального реєстру вкладників для здійснення виплат за рахунок коштів за вкладами, є похідними від першої вимоги та, враховуючи те, що перша вимога до Уповноваженої особи Фонду не підлягає задоволенню, не підлягають відповідно задоволенню і похідні вимоги, у т.ч. з урахуванням того, що правові підстави для включення позивача до переліку вкладників відсутні.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін