Справа № 640/11501/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 р.Справа № 640/11501/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2017р. по справі № 640/11501/17

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора УПП у м. Харків ДПП роти №9 батальйону №2 лейтенанта поліції Канашнікової Юлії Олегівни

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Інспектора УПП у м. Харків ДПП роти №9 батальйону №2 лейтенанта поліції Канашнікової Юлії Олегівни, в якому просив суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР №619985 від 04.07.2017 року складену відповідачем.

В обгрунтування позову зазначив, що 04.07.2017 року відповідачем було складено оскаржувану постанову, відповідно до якої позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив поворот праворуч, не подавши сигнал покажчика повороту, чим порушив п. 9.2(б) та п. 9.4 ПДР України, крім того на вимогу поліцейського не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (г) ПДР України. Даною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Вказана постанова на думку позивача складена без достатніх на те правових підстав, а тому є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Зокрема зазначив, що 04.07.2017 року близько 02 год. 30 хв. він, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Ланос н.з. АХ7102ЕМ, рухався в м. Харкові по перехрестю вул. Культури та пр-ту Науки, не порушуючи ПДР, проте був зупинений працівником поліції, який вказав на порушення п.п.9.2 (б) та п.9.4 ПДР України, а саме здійснення повороту праворуч, не подавши сигнал покажчика повороту. Крім того, почувши незгоду позивача із складеною постановою, інспектор поліції почав перевіряти в нього всі можливі документи, зокрема і поліс обов'язкового страхування. Вважає зупинку його транспортного засобу інспектором поліції неправомірною. Позивач не рахує вимогу інспектора щодо пред'явлення полісу законною у зв'язку з чим її не виконав. Також зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував його обвинувачення в порушенні позивачем ПДР. При винесенні вказаної постанови, відповідачем не була врахована незгода позивача з адміністративним правопорушенням, а саме те, що він здійснював рух з дотриманням ПДР України. У відповідній постанові відсутні дані про наявність фото або відео матеріалів фіксації зазначеного правопорушення та відповідачем на вимогу позивача не було надано фактичних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення. Також відповідачем, на думку позивача, було порушено приписи ст. 276 КУпАП щодо місця розгляду вказаної справи. Отже, оскаржувана постанова винесена відповідачем з ігноруванням процедури щодо всебічності, повноти і об'єктивності розгляду справи, відповідачем не було дотримано процедури розгляду справи, не роз'яснено права, не досліджено всіх обставин справи та не перевірено їх доказами, що у підсумку призвело до необґрунтованого притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, у оскаржуваній постанові не вірно зазначено прізвище позивача «Белоусов» замість вірного «Білоусов».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 2, 71, 138 КАС України, ст.ст. 9, 122, 126, 251, 280 КУпАП, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відносно позивача 04.07.2017 року була винесена постанова серії БР №669185, відповідно до якої, 04.07.2017 року о 02 год. 30 хв. в м. Харків на перехресті вул. Культури та пр-ту Науки, водій «ОСОБА_2.», керуючи транспортним засобом ЗАЗ Ланос д.н.з. НОМЕР_1, здійснив поворот ліворуч, не подавши сигнал покажчика повороту та не пред'явив або не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1г, 9.2Б, 9.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 6).

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б обгрунтовували його доводи, крім посилань на норми КУпАП в своєму позові. Вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими доказами та наданим відеозаписом. Поставити під сумнів об'єктивність відповідача - суб'єкта владних повноважень, у суду підстав немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 04.07.2017 року о 02 год. 30 хв. в м. Харків на перехресті вул. Культури та пр-ту Науки, водій «ОСОБА_2.», керуючи транспортним засобом ЗАЗ Ланос д.н.з. НОМЕР_1, здійснив поворот ліворуч, не подавши сигнал покажчика повороту та не пред'явив або не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1г, 9.2Б, 9.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 6).

Відповідно до п.п. 2.1 г, 9.2 (б), 9.4 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 2 статті 122 КУпАП визнається: порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 1 статті 126 КУпАП визнається: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Положеннями частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльність покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем було надано до суду відеозапис, в якому зафіксований момент правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

Згідно ст. 80 КАС України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ "Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, відповідно до статті 222 КУпАП інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання лейтенанта поліції, наділений правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що він не погоджувався із вказаною постановою.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що доказів такого твердження до суду не надано, натомість доводи останнього про позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП перевірені та відхилені судом, оскільки позивач не заявляв жодного клопотання, в тому числі про необхідність виклику захисника або фахівців в галузі права, або свідків, що підтверджується наданим відео-записом до суду.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що спірна постанова не складена у відповідності до вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення "за місцем його вчинення", вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, в даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, що відповідає вимогам наведених вище положень законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 395

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу III Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП без складання протоколу на місці вчинення самого правопорушення.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення від 04.07.2017 року відповідає вимогам статті 283 КпАП України, стягнення накладено у межах санкції відповідних статтей.

Надані доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення зазначеного правопорушення, спростовуються самими матеріалами справи та наданим відеозаписом. А посилання щодо порушення вимоги відповідачем процедури розгляду справи, а саме ігнорування порядку встановленого ст. ст. 278, 279 КУпАП в судовому засіданні нічим не підтверджені.

Беручи до уваги вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Позивачем також не надано будь-яких доказів, які б обгрунтовували його доводи, крім посилань на норми КУпАП.

Вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими доказами та наданим відеозаписом. Поставити під сумнів об'єктивність відповідача- суб'єкта владних повноважень, у суду підстав немає.

Що стосується твердження апелянта стосовно його прізвища, колегія суддів зазначає, що позивач самостійно зазначає своє прізвище як «Белоусов», що підтверджується наданою довіренністю (а.с. 12). Окрім цього, факт вчинення позивачем правопорушення зафіксований у встановленому законом порядку і доведений відповідачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2017 року по справі № 640/11501/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2017р. по справі № 640/11501/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.