Справа № 804/5969/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2017 рокусправа № 804/5969/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - ОСОБА_1 дов від 07.11.2016

третьої особи: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року

у справі № 804/5969/17

за позовом ОСОБА_2

до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в особі філії м. Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

про визнання дій протиправними, припинення обтяження та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в особі філії м. Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в якому просив:

визнати протиправними дії Філії м. Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису за реєстраційним номером 16223089, контрольна сума: 3БГ1059589, боржник: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

припинити обтяження за реєстраційним номером 16223089, контрольна сума: 3БГ1059589, боржник: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, внесеного до Державного реєстру обтяжень рухомого майна Філією м. Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи";

зобов'язати Філію м. Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» зареєструвати у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна припинення обтяження рухомого майна, а саме: вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна фінансова порука; Підстава обтяження: Договір поруки, №44004/П/З, 26.12.2008, АТ «Дельта Банк»; Об'єкт обтяження: фінансова порука, а саме: «Поручитель поручається перед Кредитором грошовими коштами в сумі 12 090 000, 00 грн., а також зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом, штрафи, пені, у розмірі в порядку та в строки (терміни) згідно Кредитного договору № 44004 від 26 грудня 2008 року, що укладений з ПАТ «Агро-Союз»; Обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», код: 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, тел. ; Боржник: ОСОБА_2, код: НОМЕР_1, Дніпропетровська область, м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з тим, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Позивач зазначає, що з огляду на мету і предмет діяльності підприємство наділено, серед іншого, владними повноваженнями, зокрема, в частині ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна і саме в цій частині за його участі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач (його представник), представник третьої особи в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає, що суд першої інстанції прийняв законну ухвалу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Предметом оскарження у даній справі є дії відповідача з внесення запису про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, які позивач вважає такими, що вчинені відповідачем з порушеннями вимог законодавства, а саме: Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, ст.ст. 2, 3, 5, абз. 5 п. 4 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За визначенням, наведеним у ст.1 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача не покладено обов'язків виконання функцій та повноважень, що можуть бути віднесені до владних управлінських у розумінні ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на субєктний склад сторін, де відповідач не є субєктом владних повноважень, та з огляду на зміст позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку між позивачем та відповідачем правовідносини, які підпадають під юрисдикцію адміністративного судочинства, не виникають.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачем визначено - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» в особі філії м. Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції» №1272 від 14.07.1999 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України N 424 від 15.06.2015), розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання удосконалення системи ідентифікації особи і функціонування державних та єдиних реєстрів» №628-р від 05.06.2015 та пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 02.07.2014, з метою оптимізації забезпечення функціонування Єдиних та Державних реєстрів, Мін'юстом видано наказ від 25.06.2015 за № 1059/5 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України», зареєстрований в Мін'юсті 25.06.2015р. за № 754/27199, яким Державне підприємство «Національні інформаційні системи» визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Національні інформаційні системи» підприємство є державним комерційним підприємством, яке засноване Міністерством юстиції України на підставі наказу від 07.05.2015 № 657/5 «Про створення державного підприємства «Національні інформаційні системи» та діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.07.1999 № 1272 (у редакції від 15.06.2015).

Основною метою діяльності підприємства є технічне, технологічне забезпечення створення та супроводження програмного забезпечення ведення автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, що створюються відповідно до наказів Мін'юсту, а також інших електронних баз даних, що створюються відповідно до законодавства України, надання доступу фізичним та юридичним особам до автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, забезпечення збереження та захисту даних, що містяться в автоматизованих системах Єдиних та Державних реєстрів.

Статтею 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача.

Відповідно до ст.42 вказаного Закону держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 42 цього Закону передбачено, що держатель Державного реєстру наділяє відповідних суб'єктів повноваженнями реєстраторів Державного реєстру, які надаватимуть послуги щодо внесення записів до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень, звернення стягнення на предмет обтяження та надання витягів з Державного реєстру, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Держатель та реєстратор Державного реєстру, їх посадові особи несуть відповідальність згідно із законом за порушення порядку ведення Державного реєстру, а також за внесення чи надання недостовірних відомостей.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 визначено Міністерство юстиції держателем Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції, - його адміністратором.

Цією ж постановою Кабінету Міністрів України затверджений Порядок ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За визначенням в п.2 вказаного Порядку держатель Реєстру - Мін'юст, що забезпечує ведення Реєстру;

адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мінюсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі;

реєстратори - суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Пунктом 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору.

Отже, з огляду на наведені вище правові норми, приймаючи до уваги мету і предмет діяльності підприємства, вбачається, що воно наділено, серед іншого, владними повноваженнями, зокрема, в частині ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, і саме в цій частині спір за його участі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки за суттю такі дії відповідача є управлінськими відповідно до вимог ст. 2 КАС України.

Суд першої інстанції зробив помилкові висновки, що відповідач не наділений владними управлінськими функціями державної влади, а тому не є субєктом владних повноважень у розумінні ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він не має жодного зі статусів, визначених у ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема, він є фінансовим, а не майновим поручителем за зобовязанням боржника, тому він не може мати статусу боржника за таким обтяженням.

Позивач зазначає, що запис про обтяження внесено безпідставно, з ігноруванням як самої суті Реєстру, так і норм Цивільного Кодексу України, а також положень законодавства, які регулюють порядок ведення Реєстру та внесення обтяжень, відповідачем вчинено дії, які фактично унеможливлюють реалізацію передбаченого законом права боржника на припинення обтяження належного йому майна.

За правилами ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За приписами статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Як зазначено в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що спірні питання в межах даного спору стосуються захисту права позивача на майно, правовідносин, що виникають на підставі договору поруки, і вимагають встановлення певних фактів щодо обсягу зобов'язань позивача як поручителя за договором поруки та статусу боржника в розумінні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», апеляційний суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Правовідносини між сторонами за своїм змістом носять цивільно-правовий характер, оскільки виникають із майнових відносин, забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, отже вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів виконавчої влади, випливають зі спору про цивільне право, що свідчить про наявність у позивача права звернення з цими вимогами до компетентного суду - місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.204 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В даному випадку судом першої інстанції прийнято вірну ухвалу за своєю суттю про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року № 804/5969/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко