Справа № 653/2875/16-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 р. м.ОдесаСправа № 653/2875/16-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Берлімова Ю.Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача Косцової І.П.
суддів Стас Л.В.
Турецької І.О.
за участю секретаря -Стефанцевої Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5, Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій незаконним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила: 1) визнати протиправною бездіяльність Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо не постановлення її на облік, не проведення перерахунку та виплати пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, починаючи з 07 жовтня 2009 року; 2) зобов'язати відповідача поставити її на облік та відновити виплату пенсії відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі, не меншому, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі наявних в пенсійній справі документів, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів на зазначений нею банківський рахунок в банку Апоалім, Ізраїль, починаючи з 07 жовтня 2009 року, звернувши судове рішення до негайного виконання шляхом одноразового стягнення всієї суми боргу; 3) зобов'язати Пенсійний фонд України в особі Управління міжнародної співпраці ПФУ в місячний термін витребувати з Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області через Головне управління ПФУ в Херсонській області пенсійну справу позивача та довідку-атестат про дату припинення виплати пенсії, поставити її на облік в Управлінні міжнародної співпраці ПФУ, проводити на постійній основі перерахунок, індексацію пенсії у випадку змін у пенсійному законодавстві України, здійснювати поточне нарахування та перерахування пенсії за рахунок ПФУ, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на вказаний нею особистий рахунок в установі банку по місцю постійного проживання в державі Ізраїль, через Державний експортно-імпортний банк України, або щомісячними поштовими переводами, по місцю проживання позивача, в розмірі, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», щоквартально, в валюті держави Ізраїль, по офіційному обмінному курсу гривні до іноземних валют Національного Банку України та виплачувати пенсію в подальшому довічно, з урахуванням змін в пенсійному законодавстві; 4) у відповідності до ст. 257 КАС України покласти обов'язки по виконанню рішення суду на начальника Генічеського об'єднаного управління ПФУ Херсонської області та начальника Управління міжнародного співробітництва ПФУ; 5) зобов'язати відповідача у місячний строк надати суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що відмова пенсійного органу у поновленні виплати пенсії з підстав не проживання її на території України є протиправною та порушує її права, гарантовані Конституцією України.

Крім цього, 03.08.2017 року позивачем подано до суду клопотання про притягнення до участі у справі в якості другого відповідача Пенсійний фонд України, в обґрунтування якого зазначено, що лише вказаний державний орган наділений повноваженнями перераховувати пенсійні виплати за кордон.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2017 року, яка відповідно до положень КАС України оскарженню не підлягає, позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справи в якості другого відповідача Пенсійний фонд України.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо не взяття позивача на облік, не проведення перерахунку пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру та дитини війни, та не поновлення виплати пенсії за віком. Зобов'язав відповідача поставити ОСОБА_5 на облік та поновити нарахування пенсії з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. У задоволенні решти вимог суд відмовив.

Не погодившись з судовим рішенням, сторони у справі подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нову постанову, якою задовольнити її позов з урахуванням уточнень, в повному обсязі, з встановленням способу та порядку виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх доводів зазначила, що суд, правильно вирішивши питання щодо порушеного конституційного права, не встановив способу та порядку виконання судового рішення, що призведе до його фактичного невиконання. Розглянувши даний спір без участі Пенсійного фонду України, суд першої інстанції завідомо не забезпечив поновлення її прав, оскільки Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області не наділено правом перерахунку пенсії на банківський рахунок за кордон.

В свою чергу, Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначило, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі не враховано, що позивачкою не було додержано встановленого чинним законодавством порядку звернення за поновленням пенсії, а відтак її вимоги є безпідставними.

Ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2017 року та від 13.11.2017 року відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 30.11.2017 року.

Однак під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що справу необхідно розглянути в судовому засіданні, про що 30.11.2017 року виніс відповідну ухвалу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 18 травня 1996 року ОСОБА_5 призначено пенсію за віком.

14 лютого 1997 року за відповідною заявою позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

30 травня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, однак отримала відповідь, що таке поновлення можливе після подання всіх необхідних документів у встановленому законом порядку.

Відмова відповідача у поновленні виплати пенсії стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є громадянином України, а отже має право на отримання пенсії, незалежно від місця проживання. Водночас, суд зазначив, що оскільки позивач не зверталась до органів ПФУ із заявою про перерахування її пенсії на вказаний нею рахунок в установі банку за місцем її проживання, останні не порушували її прав, а звернення судового рішення до негайного виконання на повну суму стягнень та судовий контроль встановлюються у визначених чинним законодавством випадках, під які вимоги позивача не підпадають.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом, та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами у встановленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії стаж.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 цього ж Закону в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Поряд з цим слід зазначити, що рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення пункту 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Конституційний суд в своєму рішенні зазначив, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначено пенсію, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, пенсіонери, що виїхали за кордон на постійне місце проживання, мають право на отримання пенсії, незалежно від місця проживання та наявності в Україні Угоди з обраною пенсіонером країною.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок №22-1), серед іншого, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

За приписами пункту 2.8 Порядку№22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Згідно пункту 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (пункт 2.22 Порядку №22-1).

В свою чергу, відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є громадянкою України, постійне місце проживання якої є держава Ізраїль, а відтак позивач, як громадянин України, має право на звернення до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення пенсії.

Доводи Управління про ненадання позивачем документів, що підтверджують місце її проживання (реєстрації) в Україні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Відповідно до ст.7 Закону № 1058-IV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

На підтвердження факту належності до громадянства України позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер PU 125996, строк дії якого встановлений до 03 лютого 2027 року (а.с.232 т.1).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, адже Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Оскільки позивач разом із заявою про поновлення виплати пенсії надала відповідачу передбачені Законом документи, в тому числі Свідоцтво про встановлення особи від 03.11.2015 року, видане посольством України в державі Ізраїль, яким, зокрема, підтверджено, що до посольства з'явилась особисто ОСОБА_5, її особу встановлено, Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області безпідставно відмовило їй у поновленні виплати пенсії.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, за приписами абз.3 ч.2 ст. 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

В свою чергу відповідно до ч.1 ст.42 цього Закону (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами ст.2 цього Закону об'єктами індексації грошових доходів населення є грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

До того ж, відповідно до абз.2 ч.2 ст.46 Закону № 1058-IV компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Крім цього, згідно положень ч.1 ст.28 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення права на поновлення виплати пенсії) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виплата пенсії позивача має бути поновлена у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з відповідним проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії у встановленому чинним законодавством порядку та розмірах.

Водночас, судова колегія не може визнати обґрунтованими доводи позивача з приводу того, що суд першої інстанції протиправно не визначив способу та порядку виконання судового рішення шляхом зобов'язання Пенсійний Фонд України в особі Управління міжнародної співпраці ПФУ поставити її на облік в Управлінні міжнародної співпраці ПФУ, проводити на постійній основі перерахунок, індексацію пенсії у випадку змін у пенсійному законодавстві України, здійснювати поточне нарахування та переказ пенсії за рахунок ПФУ, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на вказаний нею особистий рахунок в установі банку по місцю постійного проживання в державі Ізраїль, через Державний експортно-імпортний банк України, або щомісячними поштовими переводами, по місцю проживання, в розмірі, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», щоквартально, в валюті держави Ізраїль, по офіційному обмінному курсу гривні до іноземних валют Національного Банку України та виплачувати пенсію в подальшому довічно, з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, при цьому зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Приписи наведеної правової норми Конституції України знайшли своє продовження у Кодексі адміністративного судочинства України, статтею 2 якого встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її певні права чи законні інтереси у сфері публічно-правових відносин потребують захисту.

Обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення прав чи інтересів заявника, а ознакою такого порушення є зміна стану його суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Водночас, колегія суддів зазначає, що право на соціальний захист - це передбачені законодавством, гарантовані державою певні можливості людини отримати від держави, а також інших суб'єктів, які діють за уповноваженням або дозволом держави, на умовах і в порядку, передбаченому законодавством, а також договором, матеріальне забезпечення, матеріальну підтримку та соціальні послуги у разі настання соціальних ризиків.

Між тим, хоча право людини на соціальний захист в розумінні закріплених Конституцією принципів є абсолютним, воно не може бути реалізованим без власного волевиявлення громадянина, тобто є відносним суб'єктивним правом.

В свою чергу, суб'єктивне право визначається як передбачена для уповноваженої особи в цілях задоволення її інтересів міра можливої поведінки, яка забезпечена юридичними обов'язками інших осіб. Суб'єктивне право характеризується такими можливостями, як: 1) можливість особи діяти в межах, встановлених нормою права; 2) можливість для особи користуватися певним соціальним благом; 3) можливість вимагати відповідних дій від інших осіб; 4) можливість звернутися до суду для захисту порушеного права.

Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

З системного аналізу наведених правових норм судова колегія дійшла висновку, що про порушення права чи інтересу у сфері соціального захисту, зокрема, при реалізації права на отримання пенсії, особа може стверджувати лише у тому випадку, якщо вона звернулась до суб'єкту владних повноважень, уповноваженого на здійснення владних управлінських функцій, за реалізацією цього права, і останній прийняв негативне для цієї особи рішення, або не прийняв таке рішення взагалі.

Натомість, у справі, що розглядається, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5 не зверталась а ні до Пенсійного фонду України, а ні до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявами про переказ її пенсії на вказаний нею особистий рахунок в установі банку по місцю постійного проживання в державі Ізраїль, через Державний експортно-імпортний банк України, або щомісячними поштовими переводами, в валюті держави Ізраїль, по офіційному обмінному курсу гривні до іноземних валют Національного Банку України.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, в заяві про призначення/перерахунок пенсії від 30.05.2016 року позивачка вказала, що пенсію їй слід виплачувати на відповідний рахунок у філії Приватбанку (а.с.31 т.1).

Колегією суддів встановлено, що вимоги до Пенсійного фонду України щодо способу переказу пенсійних виплат ОСОБА_5 пред'явила лише 28.08.2017 року, після перегляду даної справи Вищим адміністративним судом України.

Отже, за тих умов, що позивач не зверталась до суб'єктів владних повноважень щодо способу отримання пенсійних виплат шляхом переказу на рахунок в іноземному банку, не можливо стверджувати, що ці суб'єкти допустили порушення прав позивача, тому позовні вимоги в цій частині є такими, що заявлені передчасно.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.51 КАС України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2017 року ОСОБА_5 подала до суду заяву про притягнення до участі у справі в якості другого відповідача Пенсійний фонд України, а 28.08.2017 року - заяву про зміну позовних вимог, в якій, серед іншого, просила зобов'язати ПФУ здійснювати переказ її пенсії на особовий рахунок в банку держави Ізраїль через Державний експортно-імпортний банк України.

Ухвалою від 31.08.2017 року суд першої інстанції відмовив позивачці у притягненні Пенсійного фонду України до участі у справі в якості другого відповідача з тих підстав, що вказаним суб'єктом владних повноважень не порушувались її права.

Колегія суддів зазначає, що таке рішення суду першої інстанції є помилковим, оскільки відповідно до положень КАС України ОСОБА_5 мала всі законні права до закінчення судового розгляду збільшити свої позовні вимоги, і суд був зобов'язаний прийняти їх та розглянути по суті.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача, суд першої інстанції виходив з того, що Пенсійний фонд України не порушував її прав. Втім такого висновку суд може дійти лише за умов розгляду цих вимог по суті, що мало відбутися в ході розгляду даного спору.

Разом з цим, відповідно до приписів КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями притягувати до участі у справі другого відповідача та досліджувати обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, так само, як позбавлений можливості повернути справу на новий розгляд чи для продовження розгляду.

Водночас, враховуючи ту обставину, що під час розгляду апеляційної скарги судова колегія встановила відсутність порушень прав позивача з боку Пенсійного фонду України, підстави для зміни чи скасування судового рішення відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а допущені порушення норм процесуального права не призвели до прийняття помилкового рішення, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 195,197, п.1ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області - залишити без задоволення.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій незаконним та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року у сумі 1212, 64 грн. (одну тисячу двісті дванадцять гривень шістдесят чотири копійки) на наступні реквізити: отримувач коштів УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101, код отримувача 38016923 , банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача 828011, рахунок отримувача 1008 , код класифікації доходів бюджету 22030101.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька.