Справа № 815/2966/17
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2966/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 (за паспортом)

представника позивача - Споришева М.О. (за ордером)

представника відповідача - Галінського Є.О. (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів відповідача №170 від 04.04.2017 року, №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 21.04.2017 року №88 про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до п. «И» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 12.04.2017 року №9 о/с про розірвання контракту та звільнення позивача з 12.04.2017 року, поновлення позивача на військовій службі в званні старшого солдата на посаді гранатометника або на аналогічній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач та його представник в судове засідання з`явилися, адміністративний позов підтримали, на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в позовній заяві, поясненнях наданих в судовому засіданні, оскільки порушення позивачем вимог законодавства щодо необхідності повідомлення командування частини про навчання не перешкоджало виконанню службових обов`язків позивачем за займаною посадою, шкідливих наслідків таке порушення не мало для військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, запізнення позивача на військову службу обумовлені зверненнями до медичного закладу в зв`язку із його хворобою, про що свідчить відповідна медична документація. Таким чином, позивач вважає притягнення його до дисциплінарної відповідальності не правомірним, а тому неправомірним є наказ про його звільнення, що є підставою для поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є правомірними, порушення позивачем вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України матеріалами службових розслідувань доведено, позивач мав повідомити про навчання командування військової частини та прибувати на службу згідно із вимогами розпорядку дня військової частини, позивач не бажав проходити службу, про що неодноразово заявляв командуванню частини, а тому його правомірно звільнено зі служби за систематичне невиконання умов контракту.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 08.07.2013 року уклав з Міністерством внутрішніх справ України контракт про проходження служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України строком на три роки, у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України позивач проходив військову службу за контрактом з 22 листопада 2013 року по день звільнення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 08.07.2016 року термін проходження служби позивача продовжений за новим контрактом до оголошення рішення про демобілізацію, з 05.10.2016 року позивач обіймав посаду гранатометника 3 відділення 4 патрульного взводу патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №170 від 04.04.2017 року за особисту недисциплінованість, легковажність, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, недбале ставлення до військової служби в цілому позивачу оголошена «догана» (аркуш справи 102).

З матеріалів справи вбачається, що командуванню військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з рапорту командира 2 патрульного батальйону стало відомо про те, що позивач навчається в цивільних вищих навчальних закладах без дозволу командування частини, що стало підставою для призначення за цим фактом службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №130 від 17.03.2017 року (аркуш справи 94).

За результатами проведення службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України 04.04.2017 року затверджений висновок службового розслідування по факту недбалого ставлення позивача до військової служби (аркуші справи 100-101).

З висновку вбачається, що впродовж 2015-2016 років позивач не звертався з рапортом до командування роти та командування частини про надання йому додаткової відпустки у зв`язку з навчанням, така відпустка йому не надавалася, а до цього в 2014 році позивачу надавалася додаткова відпустка для здачі сесії в Уманському національному університеті садівництва.

В особовій справі позивача відсутній його рапорт щодо звернення до командування військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, командування частини за попереднім місцем служби про надання йому дозволу на навчання у вищому військовому навчальному закладі чи іншому цивільному навчальному закладі.

При цьому, з довідки кадрів Одеського Національного університету ім. Мечникова від 10.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 навчається на економіко-правовому факультеті цього навчального закладу, зарахований на заочну форму навчання 01.09.2014 року, орієнтовний строк закінчення навчання 30.09.2019 року.

З аналізу наказів командира військової частини щодо тимчасового звільнення позивача від виконання службових обов`язків встановлена його відсутність на службі впродовж 2014-2017 років з 15.10.2014 року по 01.11.2014 року, з 18.12.2014 року по 17.01.2015 року, з 14.04.2015 року по 04.05.2015 року, з 23.10.2015 року по 12.11.2015 року, з 05.04.2016 року по 19.04.2016 року, з 23.12.2016 року по 13.01.2017 року, з 21.03.2017 року по 03.04.2017 року.

Позивач під час службового розслідування відмовився надавати будь-які пояснення з приводу вищезазначених обставин, про що складений відповідний акт 17.03.2017 року.

Таким чином, за матеріалами службового розслідування відповідач прийшов до висновку про особисту недисциплінованість, легковажність, неналежне виконання службових обов`язків позивачем, порушення ним вимог статей 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, недбале ставлення до військової служби.

Суд не вбачає порушень «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України», затвердженої 24.10.2014 року наказом Міністерства внутрішніх справ України №1133 при проведенні відповідачем службового розслідування стосовно позивача та сам позивач в своїх поясненнях та позові про такі порушення не зазначає.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком, зокрема, громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на навчання (у тому числі на отримання післядипломної освіти) у військових навчальних закладах, відповідних підрозділах підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців. Військовослужбовцям дозволяється навчатися в інших вищих навчальних закладах без відриву від служби в порядку, визначеному відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з вимогами п. 172, 173 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та продовжили строк військової служби за новим контрактом, мають право навчатися без відриву від військової служби у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, а у разі відсутності можливості підготовки за спеціальностями у цих навчальних закладах, - в інших вищих навчальних закладах з метою здобуття вищої освіти.

Зазначені особи можуть навчатися без відриву від військової служби у вищих навчальних закладах з дозволу командира - від командира з`єднання і вище, який надається на підставі рапорту військовослужбовців та оголошується наказом командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить військову службу. Навчання не повинно перешкоджати виконанню військовослужбовцем службових обов`язків за займаною посадою.

Відповідно до ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, свять і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути ініціативним і дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, тощо.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків та зобов`язаний, зокрема, зразково виконувати свої службові обов`язки.

Положення ст. 1-3, 45, 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, яка ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом, в тому числі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за виконання своїх обов`язків.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення, в тому числі, догану.

Позивач в своїй позовній заяві та в судовому засіданні при наданні пояснень підтвердив, що навчається в двох вищих навчальних закладах в м. Одесі та м. Умань, не подавав рапорт про навчання в вищих навчальних закладах та не отримував від командування військової частини, в якій проходив службу, дозволу на навчання, доказів, які б спростовували ці обставини сторонами у справі не надано, а тому, в даному випадку, суд приходить до висновку про порушення позивачем вимог законодавства України, що є порушенням військової дисципліни та є підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу на триваючий характер цих порушень, не отримання згоди на навчання фактично з дня вступу до навчальних закладів, відмову позивача від надання будь-яких пояснень с цього приводу під час проведення службового розслідування, надання оцінки цим обставинам при проведенні службового розслідування, а тому приходить до висновку про обґрунтованість застосування до позивача дисциплінарного стягнення за це порушення у вигляді догани.

Твердження позивача про відсутність будь-яких шкідливих наслідків від його навчання в вищих навчальних закладах, не перешкоджання при цьому виконанню військовослужбовцем службових обов`язків за займаною посадою, суд вважає не обґрунтованими, оскільки заочна форма навчання в вищих навчальних закладах передбачає обов`язкову здачу заліків та іспитів, що передбачає перебування особи в цих навчальних закладах, що не можливо зробити перебуваючи на службі.

З врахуванням викладених обставин, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного позивачем наказу №170 від 04.04.2017 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №175 від 05.04.2017 року за особисту неуважність, недисциплінованість, легковажність, поверхове ставлення до виконання службових обов`язків, за запізнення на службу без поважних причин та порушення вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивачу оголошена «сувора догана» (аркуш справи 110).

З матеріалів справи вбачається, що командир патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України подав рапорт про те, що 18.03.2017 року о 8:30 під час контрольного шикування він виявив відсутність в строю позивача, який прибув в розташування підрозділу тільки о 13:00 пояснюючи запізнення поганим станом здоров`я.

Зазначені обставини стали підставою для призначення за цим фактом службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №136 від 20.03.2017 року (аркуш справи 105).

За результатами проведення службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України 05.04.2017 року затверджений висновок службового розслідування по факту запізнення на службу без поважних причин позивача (аркуші справи 108-109).

З висновку вбачається, що 18.03.2017 року при перевірці наявності особового складу патрульної роти 2 патрульного батальйону виявлена відсутність позивача, який згідно графіку службового навантаження мав прибути на службу о 8:30, але запізнився на 4 години 30 хвилин, доказів поважності відсутності на службі не надав, письмові пояснення з цього приводу надавати відмовився.

Таким чином, за матеріалами службового розслідування відповідач прийшов до висновку про особисту недисциплінованість, легковажність, поверхове ставлення до виконання службових обов`язків позивачем, запізнення його на службу без поважних причин, порушення ним вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Суд не вбачає порушень «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України», затвердженої 24.10.2014 року наказом Міністерства внутрішніх справ України №1133 при проведенні відповідачем службового розслідування стосовно позивача та сам позивач в своїх поясненнях та позові про такі порушення не зазначає.

Разом з цим, суд вважає не правомірним притягнення позивача за це порушення до дисциплінарної відповідальності, з огляду на наступне.

Згідно наданої до суду патрульно-постової відомості військових нарядів, призначених, в тому числі, від військової частини НОМЕР_1 для несення служби з охорони громадського порядку в Портофранківському ВП на 17 березня 2017 року позивач входив до складу військового наряду (аркуші справи 122-123), який триває з 18:00 до 00:00, тобто військовослужбовці після наряду прибувають до військової частини вже після 00:00, зазначений час прибуття 00:40.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення про те, що військовослужбовці після несення служби з охорони громадського порядку мають відпочивати не менше 8 годин, тобто в разі прибуття з наряду після 00:00 можуть не приходити на шикування зранку, а мають прибути на службу о 12:00 та відповідачем на підтвердження цих обставин наданий розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 (аркуші справи 187-188).

Крім того, з матеріалів справи, зокрема, Книги запису хворих патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 та довідки лікаря від 17.03.2017 року (аркуші справи 56, 87-89) вбачається, що позивач звертався до лікарні, мав підвищену температуру.

Враховуючи зазначені обставини, позивач не мав прибути на службу о 8:30 та правомірно був відсутній при шикуванні після несення служби в складі наряду з охорони громадського порядку, а також підтвердив обставини поважності відсутності на службі в зв`язку із поганим самопочуттям, про що зазначив керівництву патрульної роти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №186 від 06.04.2017 року за особисту неуважність, недисциплінованість, легковажність, поверхове ставлення до виконання службових обов`язків, за запізнення на службу без поважних причин та порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивача попереджено про неповну службову відповідність (аркуш справи 118).

З матеріалів справи вбачається, що командир патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України подав рапорт про те, що 20.03.2017 року о 8:30 під час контрольного шикування він виявив відсутність в строю позивача, який прибув в розташування підрозділу тільки о 10:40 пояснюючи запізнення перебуванням в санітарній частини в зв`язку із поганим самопочуттям.

Зазначені обставини стали підставою для призначення за цим фактом службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №145 від 23.03.2017 року (аркуш справи 113).

За результатами проведення службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України 06.04.2017 року затверджений висновок службового розслідування по факту запізнення на службу без поважних причин позивача (аркуші справи 116-117).

З висновку вбачається, що 20.03.2017 року при перевірці наявності особового складу патрульної роти 2 патрульного батальйону виявлена відсутність позивача, який згідно графіку службового навантаження мав прибути на службу о 8:30, але запізнився на 2 години 10 хвилин, доказів поважності відсутності на службі не надав, письмові пояснення з цього приводу надавати відмовився.

Таким чином, за матеріалами службового розслідування відповідач прийшов до висновку про особисту недисциплінованість, легковажність, поверхове ставлення до виконання службових обов`язків позивачем, запізнення його на службу без поважних причин, порушення ним вимог ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Суд не вбачає порушень «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України», затвердженої 24.10.2014 року наказом Міністерства внутрішніх справ України №1133 при проведенні відповідачем службового розслідування стосовно позивача та сам позивач в своїх поясненнях та позові про такі порушення не зазначає.

Разом з цим, суд вважає не правомірним притягнення позивача за це порушення до дисциплінарної відповідальності, з огляду на наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема направлення на лікування (обстеження) до терапевта позивача, підписаного т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 , начальником медичного пункту, від 20.03.2017 року вбачається, що позивач дійсно звертався до медичного закладу в зв`язку із поганим самопочуттям (аркуш справи 55), з Книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого в частину особового складу вбачається, що позивач звільнений від службових обов`язків наказом №70 від 21.03.2017 року через хворобу (аркуш справи 92), з наказу №74 від 03.04.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яким позивач вважається таким, що прибув після одужання вбачається, що підставою для звільнення його від службових обов`язків була довідка про тимчасову непрацездатність від 20.03.2017 року №1501, видана лікарнею з поліклінікою ДУ «ТМО МВСУ по Одеській області» (аркуш справи 82).

Таким чином, наявні в справі докази підтверджують ту обставину, що позивач запізнився на службу 20.03.2017 року з поважних причин, звертався до лікарської установи, в той же день йому виписана довідка про тимчасову непрацездатність, яка стала підставою для звільнення його від службових обов`язків через хворобу.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про неправомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказами командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року.

Представник відповідача під час розгляду справи зазначав, що 18.03.2017 року та 20.03.2017 року позивач мав прибути о 8:30 на шикування з тих підстав, що в ці дні надходив сигнал бойової готовності (учбова тривога), а тому запізнення позивача з будь-яких підстав на службу є порушенням службових обов`язків, однак суд не може погодитися з такими доводами відповідача, оскільки в матеріалах службових розслідувань такі обставини не зазначені, їм не надавалася оцінка, до матеріалів службових розслідувань не залучено будь-яких доказів на підтвердження цих обставин та ці обставини зазначені тільки під час судового засідання.

Крім того, допитані в якості свідків особи, яки за їх твердженнями повідомляли позивача про сигнал бойової готовності зазначали, що безпосередньо позивачу за місцем його проживання не повідомляли про ці обставини, зазначають про повідомлення позивача про ці обставини за мобільним телефоном, однак не змогли надати свідчення щодо точного часу такого повідомлення, номера телефону, за яким таке повідомлення відбулося та ці обставини не підтверджує позивач, який зазначає що не знав про сигнал бойової готовності та його ніхто не повідомляв про це заме по датам 18.03.2017 року та 20.03.2017 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №9 о/с від 12.04.2017 року, відповідно до п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) з позивачем розірваний контракт та його звільнено з військової служби на підставі матеріалів службових розслідувань, за результатами яких його притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказами №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року, №170 від 04.04.2017 року (аркуші справи 85-86).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №88 від 21.04.2017 року, на підставі наказу №9 о/с від 12.04.2017 року, позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (аркуш справи 13).

Відповідно до п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Відповідно до п. 35 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених, в тому числі, п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з цим, суд прийшов до висновку про неправомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказами командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року, з підстав зазначених вище, а оскільки правомірним є тільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом №170 від 04.04.2017 року, в даному випадку відсутня ознака систематичності невиконання умов контракту, що є підставою для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №9 о/с від 12.04.2017 року в частині звільнення позивача та розірвання контракту з ним та, як наслідок, скасування наказу №88 від 21.04.2017 року в частині виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до ст. 231 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством.

У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення.

Враховуючи висновки суду про незаконність звільнення позивача та розірвання контракту з ним, позивач підлягає поновленню на посаді, яку він обіймав, тобто, на посаді гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з дати звільнення, тобто, 12.04.2017 року.

Крім того, на користь позивача має бути стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке він недоотримав внаслідок незаконного звільнення за період з 12.04.2017 року по день винесення рішення по цій справі, тобто, 29.11.2017 року, оскільки відповідно до п. п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до наданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України довідки про грошове забезпечення позивача (аркуш справи 70), сума середньомісячного грошового забезпечення позивача складає 7258 грн., грошове забезпечення, яке підлягає стягненню з відповідача за період з 12.04.2017 року по 29.11.2017 року (232 дні) складає 57072 грн.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, №9 о/с від 12.04.2017 року, №88 від 21.04.2017 року в частині звільнення позивача, розірвання контракту з ним та виключення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, поновлення позивача на службі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в частині скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №170 від 04.04.2017 року позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 №170 від 04.04.2017 року, №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 21.04.2017 року, визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 від 21.04.2017 року №88 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до п. «И» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 21.04.2017 року, визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 від 12.04.2017 року №9 о/с про розірвання контракту та звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 12.04.2017 року, поновлення старшого солдата ОСОБА_1 на військовій службі в званні старшого солдата на посаді гранатометника або на аналогічній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 №175 від 05.04.2017 року, №186 від 06.04.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 від 12.04.2017 року №9 о/с про розірвання контракту та звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 12.04.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 від 21.04.2017 року №88 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до п. «И» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону.

Поновити старшого солдата ОСОБА_1 на військовій службі в званні старшого солдата на посаді гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 12.04.2017 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12.04.2017 року по 29.11.2017 року у розмірі 57072 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді гранатометника 3-го відділення 4-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 12.04.2017 року та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 7258 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2017 року.

Суддя Л.І. Свида