Справа № 817/1263/16
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2017 рокуР і в н е 817/1263/16
9 год. 30 хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доДержавної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду в серпні 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми "Ф" від 26.10.2015 №4080-23.

В обґрунтування позову вказує, що підставою для винесення податкової вимоги була копія податкової декларації про майновий стан і доходи від 24.04.2014, за якою задекларовані грошові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 20329,97 грн. Вказує, що такої декларації він не подавав, жодних податкових зобовязань самостійно не декларував. Відтак вважає, що прийнята контролюючим органом податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

В судове засідання 04.12.2017 позивач та його представник не прибули. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с.126). Клопотання аналогічного змісту подавались представником позивача неодноразово.

Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з визначенням, наведеним в статті 3 КАС України, розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

В рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2011 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, від 13.12.2011 (17-рп/2011) зазначено, що "вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі".

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006, практика Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його правами та обов'язками.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії" зазначив, що "заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання".

Суд враховує, що представник позивача в судовому засіданні 02.08.2017 адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі; надав пояснення по обставинах справи та докази на їх обгрунтування; судом було вирішено всі заявлені представником позивача клопотання; за його участю було досліджено всі зібрані у справі докази.

Беручи до уваги вищенаведене, з врахуванням тривалого строку розгляду даної адміністративної справи, а також тієї обставини, що договір про надання правової допомоги, на виконання якого представник позивача 04.12.2017 приймає участь в іншому судовому засіданні, укладено лише 01.12.2017 (а.с.128), суд вважає відсутніми підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та вважає можливим закінчити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.51). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеному в запереченні. Зокрема вказав, що позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію, зареєстровану 24.04.2014 за №14-36139, у якій задекларував податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 20329,97 грн. Зазначає, що згідно з карткою особового рахунку позивача за ним обліковується недоїмка у розмірі 20329,97 грн., яку в визначений законом строк ОСОБА_2 не сплатив. У звязку з цим ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області винесено податкову вимогу Форми "Ф" №4080-23 від 26.10.2015, яка направлялась позивачу у встановленому законом порядку. Відтак, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з урахуванням такого.

Суд встановив, що відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи від 23.04.2014 за звітний період 2013 року, яка зареєстрована у ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, ОСОБА_2 задекларував загальний річний оподатковуваний дохід в сумі 120937,46 грн. та суму податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб 20329,97 грн. (а.с.83,84).

Згідно з карткою особового рахунку платника податків ОСОБА_2 обліковується сума заборгованості з податку на доходи фізичних осіб, задекларованої самостійно, яка станом на кінець 2014 року та на кінець 2015 року становила 20329,97 грн. (а.с.36).

26.10.2015 ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області сформовано податкову вимогу за №4080-23, якою повідомлено гр. ОСОБА_2, що станом на 25.10.2015 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 20329,97 грн., у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (а.с.4).

Надаючи правову оцінку правомірності прийняття оскарженої податкової вимоги, суд враховує наступне.

Згідно з п.36.1. ст. 36 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 16.1.3. п. 16.1. ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 179.1 ст. 179 ПК України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.7. статті 179.7 ПК України передбачено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як встановлено пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Зі змісту податкової декларації про майновий стан і доходи від 23.04.2014 за звітний період 2013 року слідує, що така податкова декларації заповнена платником податку самостійно (а.с.83).

За клопотанням представника позивача, у зв'язку з запереченням позивачем факту направлення до контролюючого органу декларації, було витребувано від відповідача оригінал такого документа. Витребуваний доказ представником відповідача було надано для огляду та досліджено в судовому засіданні за участю представника позивача.

Пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.4. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунком 3.1. Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №576, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується, що податкова вимога №4080-23 від 26.10.2015 винесена на підставі відомостей, наявних в картці особового рахунку платника податків ОСОБА_2 щодо суми самостійно задекларованого грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 59.3. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Податкове зобов'язання, самостійно визначене позивачем, у встановленому порядку не сплачене, відтак контролюючим органом правомірно, відповідно до чинного законодавства, сформовано та надіслано податкову вимогу платнику податку.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що 02.08.2017 ОСОБА_2 надіслав до ДПІ у м. Рівному уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій зменшив попередньо задеклароване грошове зобов'язання, а відтак вважає відсутньою суму податкового боргу, що зазначена в оскарженій вимозі.

Дослідженням уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_2 за 2013 рік від 02.08.2017, суд встановив, що в рядку 26.2 задекларовано зменшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету -20329,97 грн., у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок у попередніх звітних періодах (а.с.95).

Таким чином, суд дійшов висновку, що надіславши контролюючому органу уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, позивач тим самим підтвердив факт надіслання ним 24.04.2014 до ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік з відображенням вказаної вище суми податкового зобов'язання.

Згідно з п. 50.1. ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.1. статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відтак, суд вважає, що уточнююча податкова декларація про майновий стан і доходи позивача за 2013 рік від 02.08.2017 не впливає на оцінку доказів у справі, оскільки така уточнююча податкова декларація подана після винесення оскарженої податкової вимоги, після виникнення спірних правовідносин між сторонами, та за сплином встановленого законом строку.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що при прийнятті оскарженої податкової вимоги він діяв відповідно до повноважень та у спосіб, встановлений законом, обгрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи. Доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи та не спростовують правомірності винесення контролюючим органом податкової вимоги. Таким чином, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.