Справа № 826/8956/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Київ
07 грудня 2017 року №826/8956/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доДержавної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції
третя особаМіністерство оборони України
прозобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, третя особа - Міністерство оборони України, у якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.08.2017):

1) зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції на підставі поданих ОСОБА_1 документів надати йому статус учасника бойових дій;

2) зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач у період з 09.04.1979 по 05.09.1979 проходив військову службу у Соціалістичній Республіці В`єтнамі на посаді заступника командира військової частини, на території якої відбувалися повномасштабні бойові дії з Китайською народною республікою, які були визнані колишнім Радянським Союзом та всім міжнародним співтовариством, проте статусу учасника бойових дій останній не отримав, а тому вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, з тих підстав, що Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63, визначено В`єтнам як країну, на території якої велись бойові дії у період з січня 1961 року по грудень 1974 року, в той час як позивач проходив військову службу у складі Радянської Армії на території Соціалістичної Республіки В`єтнам у період з 09.04.1979 по 05.09.1979, тобто у період коли бойові дії не велися, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.1997 №3187/335/5/278, ОСОБА_1 у період з 09.04.1979 по 05.09.1979 проходив військову службу у Соціалістичній Республіці В`єтнамі на посаді заступника командира з постачання у військовій частині НОМЕР_1 .

Матеріали справи свідчать, що з метою отримання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 звернувся до Комітету з питань національної безпеки і оборони Верховної Ради України із двома зверненнями, перше - про надання допомоги у встановленні статусу учасника бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та друге - про надання йому статусу учасника бойових дій.

Комітет з питань національної безпеки і оборони Верховної Ради України листом від 10.04.2017 надіслав звернення перше звернення ОСОБА_1 для розгляду Міністерству оборони України, а друге - листом від 31.05.2017 для розгляду голові Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

Також, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звертався до Комітету з питань національної безпеки і оборони Верховної Ради України із скаргою від 04.05.2017 щодо внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"".

Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції листом від 09.06.2017 направила скаргу ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання подання до Кабінету Міністрів України пропозицій щодо можливості та доцільності внесення змін до Постанови №63.

Департамент військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України листом від 20.06.2017 №404/5/3967 повідомив ОСОБА_1 про те, що відсутні законні підстави для встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Позивач не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Нормативно-правовим актом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (надалі Закон №3551) та постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"".

Матеріали справи свідчать, що відмова позивачу у наданні статусу учасника бойових дій мотивована наступним.

Так, Департамент військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України в листі від 20.06.2017 №404/5/3967 зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу в Соціалістичній Республіці В`єтнамі з квітня по вересень 1979 року, проте пунктом 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63, визначено В`єтнам як країну, на території якої велись бойові дії у період з січня 1961 року по грудень 1974 року.

Також, в листі Департамента військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 20.06.2017 №404/5/3967 зазначено, що підставою для включення держави до зазначеного переліку є офіційне підтвердження фактів участі в бойових діях у визначені періоди громадян колишнього СРСР або України, проте в Міністерстві оборони України зазначена інформація відсутня.

Пунктом 6 Приміток зазначеної постанови Кабінету Міністрів України визначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.1997 №3187/335/5/278, ОСОБА_1 у період з 09.04.1979 по 05.09.1979 проходив військову службу у Соціалістичній Республіці В`єтнамі на посаді заступника командира з постачання у військовій частині НОМЕР_1 , проте вказана довідка не підтверджує його особисту участь у бойових діях.

Додатково суд наголошує, що Міністерство оборони України в листі від 04.08.2009 №220/3426 повідомляв позивача про те, що відсутні законні підстави для внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"".

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення останніх.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.