Справа № П/811/1855/17
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року Справа № П/811/1855/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Онуфріївське лісове господарство" до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.10.2017:

- №1, яким ДП "Онуфріївське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу: 14010100, на суму 51331 грн., з яких, за податковими зобов'язаннями - 41065 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 10266 грн.;

- №1, яким ДП "Онуфріївське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, код платежу: 11020100, на суму 44350 грн.;

- №1, яким до ДП "Онуфріївське лісове господарство" застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 36959 грн., за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств), код платежу: 21010100.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не допускав порушень при формуванні податкового кредиту з ПДВ та прибутку, а тому вважає податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають чинному законодавству.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (т.3 а.с.173).

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки перевіркою встановлено, що господарські операції позивача з ПП "Застава" здійснені без мети настання реальних наслідків (т.1 а.с.172-173).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (т.3 а.с.172).

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також неявку представника відповідача в судове засідання, який про розгляд справи був повідомлений належним чином, суд вважає можливим здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державне підприємство "Онуфріївське лісове господарство" зареєстровано як юридична особа 04.01.2002 р. (т.1 а.с.157), перебуває на обліку як платник податків (т.1 а.с.159).

Судом встановлено, що посадовими особами податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку ДП "Онуфріївське лісове господарство" з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. та з питання правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2016 р. та складено акт №15/11-28-14-11/31771708 від 12.10.2017 р. (т.1 а.с.8-31).

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення ДП "Онуфріївське лісове господарство", зокрема:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 44350,00 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 44350,00 грн., та збільшено суму відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями на суму 36959,00 грн.;

- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 41065,00 грн., у тому числі: лютий 2015 р. в сумі 5493,00 грн., березень 2015 р. в сумі 15119,00 грн., червень 2015 р. в сумі 20453,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято 26.10.2017 року податкові повідомлення-рішення:

- №1, згідно якого ДП "Онуфріївське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 51331,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 41065,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 10266,00 грн. (т.1 а.с.32).

- №1, згідно якого ДП "Онуфріївське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 44350,00 грн. (т.1 а.с.33);

- №1, згідно якого до ДП "Онуфріївське лісове господарство" застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 36959 грн., за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) (т.1 а.с.34).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступні фактичні обставини у справі.

Щодо заниження податку на додану вартість на загальну суму 41065,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки податковий орган дійшов висновку про заниження суми податку на додану вартість за лютий 2015 р. в сумі 5493,00 грн., за березень 2015 р. в сумі 15119,00 грн., за червень 2015 р. в сумі 20453,00 грн. в частині взаємовідносин з ПП "Застава", які, на думку Головного управління ДФС у Кіровоградській області, не носять реального характеру.

Судом встановлено, що відповідно до договору про виконання робіт та надання послуг, пов'язаних з лісівництвом №2/03Л від 02.02.2015 р. укладеного між позивачем (Замовник) та ПП "Застава" (Виконавець), останнє взяло на себе зобов'язання на власний ризик, власними силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги, пов'язанні з лісівництвом (код 02.40.1 за ДК 016-2010) за завданням "Замовника", який в свою чергу має право та зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (т.1 а.с.64-67).

ПП "Застава" виконало для позивача необхідний об'єм робіт на суму 32957,28 грн. в т.ч. ПДВ - 5492,88 грн., що підтверджується податковою накладною та актами приймання-передачі виконаних робіт (т.1 а.с.68-79). Оплата проведена в повному обсязі, що підтверджується доказами та зазначено відповідачем в акті перевірки (т.2 а.с.23-64).

Суму 5492,88 грн. позивачем включено до складу податкового кредиту в лютому 2015 року (т.1 а.с.179-187).

В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до договору на виконання лісокультурних робіт №1/04Л від 02.03.2015 р. укладеного між позивачем (Замовник) та ПП "Застава" (Виконавець), останнє взяло на себе зобов'язання виконати роботи (садіння і висівання лісу, доповнення лісових культур, догляд за лісовими культурами), в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.1 а.с.81-83).

Відповідно до договору про виконання робіт та надання послуг, пов'язаних з лісівництвом №5/02Л від 02.03.2015 р. укладеного між позивачем (Замовник) та ПП "Застава" (Виконавець), останнє взяло на себе зобов'язання на власний ризик, власними силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги, пов'язанні з лісівництвом (код 02.40.1 за ДК 016-2010) за завданням "Замовника", який в свою чергу має право та зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (т.1 а.с.84-86).

ПП "Застава" виконало для позивача необхідний об'єм робіт на суму 90713,80 грн. в т.ч. ПДВ - 15119,00 грн., що підтверджується податковими накладними та актами приймання-передачі виконаних робіт (т.1 а.с.87-107). Оплата проведена в повному обсязі, що підтверджується доказами та відповідачем в акті перевірки (т.2 а.с.23-64).

Суму 15119,00 грн. позивачем включено до складу податкового кредиту в березні 2015 року (т.1 а.с.188-196).

Також, ПП "Застава" виконало для позивача необхідний об'єм робіт на суму 122751,59 грн. в т.ч. ПДВ - 20453,00 грн., що підтверджується податковими накладними та актами приймання-передачі виконаних робіт (т.1 а.с.108-140). Оплата проведена в повному обсязі, що підтверджується доказами та відповідачем в акті (т.2 а.с.23-64).

Суму 20453,00 грн. позивачем включено до складу податкового кредиту в червні 2015 року (т.1 а.с.197-205).

Так, згідно витягу з ЄДР - ПП "Застава" зареєстровано як юридична особа, одним із основних видів діяльності якого є надання допоміжних послуг у лісовому господарстві, а також діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (т.1 а.с.160-161).

Відповідно п.п.14.1.179, 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон №996-XIV чинний на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, в тому числі, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару та його оплати, а також наявність мети отримання товару, пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до ч.1 ст.3 Господарського кодексу під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є надання допоміжних послуг у лісовому господарстві (т.1 а.с.157).

Судом встановлено, що роботи за договорами про виконання робіт та надання послуг, пов'язаних з лісівництвом, укладеними позивачем з ПП "Застава" придбавались на виконання договорів купівлі-продажу необробленої деревини, укладених позивачем з ТОВ НКЦ "Автосвіт", ПВФ "Агроцентр", ТОВ "ТВК Надра", ТОВ "Партол", де дані підприємства є покупцями, а позивач продавцем (т.1 а.с.35-58). Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними, щоденниками приймання лісопродукції, специфікаціями поколодного обліку (т.2 а.с.65-250, т.3 1-169).

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме - наявність у платника податку (покупця) належно оформленої та виданої податкової накладної.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено порядок складання та вимоги до податкових накладних.

Відповідно п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентом у перевіряємому періоді. При цьому ПП "Застава" на момент їх виписки було зареєстровано платником податку на додану вартість, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мало обов'язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні.

Таким чином, з аналізу наведених вище норм законодавства та правовідносин позивача з ПП "Застава" вбачається, що позивачем було дотримано всіх обов'язкових вимог закону, безпосередньо пов'язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов'язання, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність у платника податку-покупця належно оформленої податкової накладної.

Суд також враховує те, що наявність вищевказаних законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов'язковою, але, є не безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості у документах, на підставі яких вони сформовані, не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції з придбання товару (робіт, послуг) не мали реального характеру.

Статус позивача і його контрагента (на час господарських взаємовідносин) як платників ПДВ не заперечувався сторонами.

Крім того, позивач посилався на те, що для підтвердження можливості надання ПП "Застава" послуг заготівлі лісопродукції, останнім позивачу було надано витяг з ЄДР щодо видів діяльності, довідка про технічні можливості для вирубки лісу, а також наявні спеціалісти, про що надано свідоцтва та посвідчення. Що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (т.1 а.с.59-63).

Постановою Кабінету Міністрів України 23.05.2007 за №761У затверджено порядок спеціального використання лісових ресурсів. Цей Порядок визначає умови і механізм спеціального використання лісових ресурсів - заготівлі деревини під час проведення рубок головного користування, другорядних лісових матеріалів, побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів.

Так, позивачем перед початком розробки лісосіки розроблялися матеріали відводу та формувалася карта технологічного процесу розробки лісосіки (т.1 а.с.218-251, т.2 а.с.1-22). В подальшому, згідно Поряду видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, який визначає умови і механізм видачі лісорубного або лісового квитка як спеціального дозволу на використання лісових ресурсів, видавався лісорубний або лісовий квиток (т.1 а.с.206-214).

Даний квиток є основним документом, на підставі якого здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів. Заготівля лісопродукції має проводитись із застосуванням електронного обліку деревини, про що свідчать специфікації поколодного обліку, щоденники приймання лісопродукції, (т.2 а.с.65-250, т.3 1-169).

Податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним суб'єктом господарювання було лише одержання позивачем податкової вигоди.

До того ж, за правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 21-47а10 від 31.01.2011 року, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено суду фактів безтоварного характеру господарських операцій та безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ позивачем, в зв'язку з чим безпідставно збільшено ДП "Онуфріївське лісове господарство" грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 41065,00 грн. та застосовано штрафну санкцію у сумі 10266,00 грн., тому податкове повідомлення-рішення від 26.10.2017 №1 є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями у сумі 36959,00 грн. та заниження податку на прибуток підприємств на суму 44350,00 грн.

Як вбачається з акту, податковий орган дійшов висновку, що ДП "Онуфріївське лісове господарство" занижено податок на прибуток в сумі 44350,00 грн., у тому числі за 2015 р. в сумі 44350,00 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, щодо взаємовідносин з ПП "Застава", наслідком чого стало заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями у сумі 36959,00 грн.

Дана позиція податкового органу ґрунтується на тих же фактах, що стали висновком про заниження податку на додану вартість, а саме безтоварність господарських операцій з ПП "Застава".

З такими висновками суд також не погоджується та зазначає наступне.

Так, згідно з пунктами 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік Доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За приписами статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджено наявними в справі матеріалами, господарські правовідносини між ДП "Онуфріївське лісове господарство" та ПП "Застава" у лютому, березні, червні 2015 року мали реальний характер, позивачем по бухгалтерському та податковому обліку було відображено придбання у вказаного контрагента відповідних робіт (послуг), який використано позивачем у власній господарській діяльності.

При цьому, для здійснення господарської діяльності у ДП "Онуфріївське лісове господарство" наявні виробничі потужності, що не спростовано відповідачем, а даний суб'єкт господарювання, на момент вчинення господарських операцій був зареєстрований як юридична особа.

Отже, отримані роботи (послуги) використано позивачем у власній господарській діяльності, а тому суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача в частині того, що позивачем занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями у сумі 36959,00 грн. та заниження податку на прибуток підприємств на суму 44350,00 грн., а тому податкові повідомлення-рішення від 26.10.2017 №1 та №1 є протиправними і підлягають скасуванню.

Згідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. При цьому, за приписами частини другої статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1989,60 грн. підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 26 жовтня 2017 року №1, №1, №1.

Присудити на користь Державного підприємства "Онуфріївське лісове господарство"" (код - 31771708) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1989,60 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (код - 39393501).

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її отримання, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Т.М. Кармазина