Справа № 2270/5258/11
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/5258/11
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Голоти Л. О.

Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах особи ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за належне до видачі речове майно, -

В С Т А Н О В И В :
В квітні 2011 року заступника прокурора Хмельницького гарнізону звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду в інтересах особи ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за належне до видачі речове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого прапорщика. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 242 від 28.10.2010 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини, знятий зі всіх видів забезпечення. Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач має право на одержання грошової компенсації замість речового майна, сума якої на день виключення його зі списків особового складу становить 6625,42 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року у справі позовні вимоги заступника прокурора Хмельницького гарнізону до військової частини НОМЕР_1 - задоволені частково. З військової частини НОМЕР_1 стягнуто заборгованості з грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у сумі 2757,49 грн.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року.

Прокурор та позивач в судове засідання не заявились причини неявки суду не відомі, хоча сторони були належним чином повідомленні, що підтверджується наявними матеріалами у справі.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду заважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 242 від 28.10.2010 ОСОБА_1 звільнений з військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до пункту 27 Положення "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", військовослужбовці одержують за рахунок держави речове майно або грошову компенсацію замість нього.

Крім того частина 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" свідчить про те, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, по їх бажанню, грошову компенсацію.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", припинена дія частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині, яка стосується отримання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна.

Однак, статтею 2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законодавством України.

Згідно з частиною 4 статті 9 вказаної норми Закону порядок і розміри грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців і компенсації замість продовольчих язиків та речового забезпечення встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта грошових доходів.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (пункти 3.1, 3.2 Рішення).

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 № 1459-111, якими з 11.03.2000 зупинено дію статті 9 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема, в частині виплати військовослужбовцям грошової компенсації замість речового майна, поширюються на військовослужбовців, які перебувають на дійсній військовій службі у Збройних Силах України та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, у яких позивач виступає як військовослужбовець, звільнений з військової служби.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року відновилось право військовослужбовців на отримання грошової компенсації замість належного їм речового майна.

Отже, позовні вимоги у період з 22 травня 2008 року до 28 жовтня 2010 року (день звільнення ОСОБА_1 зі служби) підлягали задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, викладені в судовому рішенні висновки відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а отже, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2011 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя < Список > Совгира Д. І.

Судді < Список > Голота Л. О.

< Список > Мельник-Томенко Ж. М.

< Список >

< Список >