Справа № 826/6953/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 листопада 2017 року 16:40 № 826/6953/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів Вєкуа Н.Г., Костенка Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві, про скасування наказу в частині, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшла позовна заява ОСОБА_1, (також далі - позивач), до Державної міграційної служби України, (далі - відповідач, ДМС України), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві, (далі - третя особа, ГУ ДМС України у м. Києві), про скасування п. 11 наказу відповідача від 30 грудня 2015 року про скасування рішення Управління ГІРФО ГУМВС України в м. Києві від 07 грудня 2004 року про документування посвідкою на постійне місце проживання в України громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнання її недійсною та вилучення, (далі - оскаржуваний наказ).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем безпідставно прийнято оскаржуваний наказ, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки при прийнятті оскаржуваного наказу ДМС України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник третьої особи у відповідні судові засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за його відсутності та/або письмові заперечення проти позову (пояснення) до суду не надійшли.

Позивач чи представник позивача у відповідне судове засідання не прибув, в позовній заяві наявне клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

07 грудня 2004 року громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ГІРФО ГУМВС України в м. Києві видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1.

У подальшому, позивачем отримано відповідні посвідки на постійне проживання від 21.03.2011 р. серії НОМЕР_2 та від 24.06.2016 р. серії НОМЕР_3.

При цьому, з листа відповідача від 14.04.2017 р. №Г-1260/6/1055-17 позивачу стало відомо, що 30 грудня 2015 року ДМС України прийнято оскаржуваний наказ №176, згідно з п. 11 якого, на підставі висновку ГУ ДМС України у м. Києві від 03.12.2015 р. відносно ОСОБА_1:

- скасовано повністю рішення Управління ГІРФО ГУ МВС України в місті Києві від 07.12.2004 р. про документування посвідкою на постійне проживання в Україні позивача;

- видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 07.12.2004 р. визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-III, (далі - Закон №2491-III).

Відповідно до ст. 6 Закону №2491-III, в редакції станом на час прийняття оскаржуваного наказу, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно з п. 1, пп.пп. 6, 8 п. 4, пп.пп. 3, 4 п. 5, пп. 5 п. 6, п. 7, пп.пп. 18, 25 п. 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, в редакції станом на час прийняття оскаржуваного наказу, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу; здійснює оформлення і видачу запрошень іноземцям та особам без громадянства на отримання візи для в'їзду в Україну, документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках.

ДМС з метою організації своєї діяльності: контролює та координує діяльність територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС; надає територіальним органам та територіальним підрозділам методичну і практичну допомогу, проводить перевірки їх діяльності.

ДМС для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки стану додержання органами виконавчої влади, громадянами, підприємствами, установами та організаціями вимог законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів і вносити пропозиції щодо усунення причин порушення таких вимог.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.

ДМС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра внутрішніх справ.

Голова ДМС, зокрема, скасовує повністю або в окремій частині акти територіальних органів ДМС, підписує накази ДМС.

Відповідно до ст. 11 Закону №2491-III, особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в'їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п'яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедура розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок, визначені Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 р. №681, (далі - Порядок №681).

Згідно з п.п. 2.7, 2.9, 2.12 Порядку №681, в редакції станом на час прийняття оскаржуваного наказу, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про оформлення посвідки на постійне проживання перевіряє наявність підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, зазначені в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, з'ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні. Після цього перевіряє відповідність копії дозволу на імміграцію, поданої заявником, з оригіналом такого дозволу, який знаходиться у справі про надання дозволу на імміграцію.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

Наказ Голови ДМС про скасування рішення про видачу або відмову у видачі посвідки може бути оскаржений до суду.

Раніше видана посвідка на постійне проживання скасовується та вилучається територіальним органом або підрозділом ДМС в разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію".

Із наведеного вище вбачається, ДМС України, станом на час прийняття оскаржуваного наказу, було уповноважено на прийняття рішень про скасування раніше виданої посвідки на постійне проживання, визнання її недійсною та вилучення, у випадку якщо рішення про видачу такої посвідки, прийняте з порушенням вимог закону.

Як вже зазначалось вище, оскаржуваний наказ прийнято відповідачем на підставі висновку ГУ ДМС України у м. Києві від 03.12.2015 р.

Згідно вказаного вище висновку ГУ ДМС України у м. Києві про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 від 03.12.2015 р., у 2004 році питання наявності або відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну позивача не розглядалося, дозвіл на імміграцію в Україні не оформлявся і тому права на постійне проживання в Україні він фактично не отримував, посвідка на постійне проживання іноземцю оформлялася для необхідності компетентних органів, у зв'язку з чим рекомендовано визнати, що оформлення позивачу посвідки на постійне проживання в Україні не відповідає вимогам законодавства.

Механізм видачі посвідки на постійне проживання (далі - посвідка) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну (далі - іммігранти), ведення обліку посвідок і забезпечення зберігання їх бланків, станом на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2004 року, визначався Порядком оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983, (далі - Порядок №1983).

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №1983, посвідки оформляються в установленому порядку іммігрантам, які досягли 16-річного віку, за особистим зверненням або зверненням законних представників чи інших осіб за їх нотаріально засвідченим дорученням до територіальних підрозділів за місцем проживання іммігранта.

У виняткових випадках посвідка може бути оформлена до досягнення особою 16-річного віку за наявності нотаріально засвідченої згоди обох батьків.

Для оформлення посвідки подаються такі документи:

- заява встановленого Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - Департамент) зразка;

- копія паспортного документа з імміграційною візою;

- копія рішення про надання дозволу на імміграцію;

- квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати.

Тобто, одним з обов'язкових документів для оформлення посвідки на постійне проживання була копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

При цьому, як вбачається з матеріалів особової справи позивача, посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07.12.2004 р. видана на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.12.2004 р. без додання до неї копії рішення про надання дозволу на імміграцію.

Крім того, позивачем у ході судового розгляду справи не доведено надання йому, станом на час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2004 року, дозволу на імміграцію в Україну.

Разом з тим, як зазначив відповідач, що не заперечувалось позивачем, дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 надано 23.06.2016 р., тобто після оформлення йому посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2004 року.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, а також зважаючи на те, що посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2004 року видана позивачу за відсутності рішення про надання йому дозволу на імміграцію, суд приходить до висновку, що рішення про видачу такої посвідки, прийняте з порушенням вимог закону, а тому оскаржуваний наказ прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві, про скасування наказу в частині є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Ю.Т. Шрамко

Судді Н.Г. Вєкуа

Д.А. Костенко