Справа № 807/2352/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/8262/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Глушка І.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника Державної служби України з питань праці Мельничук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної служби України з питань праці про стягнення заробітної плати, середнього заробітку з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати та індексації за час затримки виплати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.11.2015 року звернувся до суду з позовом в подальшому уточнено позовні вимоги до Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної служби України з питань праці та просить стягнути з Державної служби України з питань праці - правонаступника Державної інспекції України з питань праці на його користь заробітну плату в сумі 24963,90 грн., яка в період з червня 2014 року по жовтень 2015 року включно не виплачена в розмірах передбачених трудовим договором, та не була виплачена під час розрахунку у день звільнення; стягнути з Державної служби України з питань праці - правонаступника Державної інспекції України з питань праці на його користь середній заробіток з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, у зв'язку з набранням чинності постановою КМУ від 06.04.2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» та індексації відповідно до законодавства за весь час затримки виплати належних позивачу у день звільнення грошових коштів; зобов'язати Державну службу України з питань праці - правонаступника Державної інспекції України з питань праці - виплатити йому компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з червня 2014 року по жовтень 2015 року включно; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати; визнати протиправними та скасувати накази Державної інспекції з питань праці від 25.05.2015 року № 08; від 25.03.2015 року № 16; від 27.04.2015 року № 30; від 26.05.2015 року № 38; від 25.06.2015 року № 47; від 29.07.2015 року № 57; від 16.09.2015 року № 66; від 28.09.2015 року № 76.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року позов залишено без розгляду в частині вимог про визнання протиправними та скасування наказів Державної інспекції України з питань праці.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач оскаржує накази Держпраці: від 25.02.2015 року за № 8, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за лютий 2015 року у розмірі 15 %; від 25.03.2015 року за № 16, яким ОСОБА_1 премійовано за підсумками роботи у березні 2015 року у розмірі 25 % посадового окладу; від 27.04.2015 року за № 30, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за квітень 2015 року у розмірі 15 %; від 26.05.2015 року за № 38, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за травень 2015 року у розмірі 15 %; від 25.06.2015 року за № 47, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за червень 2015 року у розмірі 15 %; від 29.07.2015 року за № 57, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за травень 2015 року у розмірі 10 %; від 16.09.2015 року за № 66, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за травень 2015 року у розмірі 20 %; від 28.09.2015 року за № 76, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за вересень 2015 року у розмірі 40 %.

Разом з тим, із вимогою про скасування вищевказаних наказів до суду першої інстанції позивач звернувся до суду із пропуском встановленого статтею 99 КАС України строку.

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до суду, встановленого КАС або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, відповідно до статті 100 КАС України, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що поставляється ухвала.

Разом з тим поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі «Пономарьов проти України», Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Позивачем не надано доказів, які були об'єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Апеляційний суд вважає, що оскільки строк звернення до суду позивачем пропущений, а заява про поновлення строку звернення до суду ним не подавалась, позовна заява ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної служби України з питань праці про стягнення заробітної плати, середнього заробітку з врахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати та індексації за час затримки виплати, визнання протиправними та скасування наказів Державної інспекції України з питань праці підлягає залишенню без розгляду в частині вимог про визнання протиправними та скасування наказів Державної інспекції України з питань праці.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

А тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правомірне рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду оскільки позивач пропустив строк оскарження відповідних рішень відповідача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року у справі №807/2352/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку частини 3 статті 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді І.В. Глушко

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 08.12.2017 року