Справа № 219/10655/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Конопленко О.С.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року справа №219/10655/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року у справі № 219/10655/17 за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління), в якому просить: визнати неправомірною бездіяльність Управління щодо невиплати їй пенсії з 01 березня 2016 року; зобов'язати Управління відновити позивачу виплату належної їй пенсії з 01 березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку в Управлінні на підставі електронної пенсійної справи, що надійшла з Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжне. Позивач отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), шляхом зарахування коштів на банківський рахунок. Пенсія для позивача є єдиним джерелом існування, однак позивач не мала можливості перевіряти стан свого карткового рахунку щомісяця, оскільки мешкала і у м. Бахмут, і також часто навідувалася за місцем своєї реєстрації, тому лише в липні 2017 року після невдалої спроби зняти кошти з карткового рахунку їй стало відомо, що відповідач з 01 березня 2016 року припинив виплату пенсії позивачу до теперішнього часу, мотивуючи це проведенням верифікації за списками СБУ, в результаті якого не підтвердилось місце фактичного проживання позивача. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує її конституційні права, у зв'язку з чим звернулась до суду з вказаною позовною заявою.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року у справі № 219/10655/17 позов задоволено повністю.

Визнано неправомірною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії з 1 березня 2016 року.

Зобов'язано Управління відновити виплату належної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, пенсії з 1 жовтня 2016 року.

Постанова мотивована тим, що Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Також, судом першої інстанції було зазначено, що відповідно до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказав, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи та не вірно застосовані норми ст. 49 Закону № 1058-ІV. Пункт 5 вказаної статті передбачає припинення виплати пенсії в інших випадках передбачених законом. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій територій здійснюється в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (п. 2 ст. 7 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України" (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII) (із змінами)).

Таким чином, апелянт зауважує, що дії Управління не суперечать законодавству, а позовні вимоги є безпідставними, оскільки рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО ОСОБА_2 відмовлено у проведенні відновлення виплат у зв'язку із не підтвердження фактичного місця проживання, що позбавляє Управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до посвідчення № 16 є пенсіонером за віком (а.с.11).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла до Управління з Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжне та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Згідно з довідкою від 25.02.2015 №, ОСОБА_2 є внутрішньо-переміщеною особою, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Отже, позивач з 25.02.2015 набула статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою №, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

З 1 березня 2016 року відповідач припинив виплачувати ОСОБА_2 належну їй пенсію. Будь-які повідомлення позивачу від Управління про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили.

Відповідно з наданою на звернення відповіді Управління за №14034/02 від 15.09.2017, вбачається, що у зв'язку з проведенням верифікації за списками СБУ з 01.03.2016 виплата пенсії по пенсійній справі ОСОБА_2 призупинена до з'ясування у зв'язку з перевіркою місця фактичного проживання (а.с.9).

Суд зазначає, що на момент припинення виплати пенсії позивачу довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, не була скасована.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016.

В письмових поясненнях відповідач посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з березня 2016 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання відновити виплату пенсії з 1 березня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року у справі № 219/1655/17 за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

О.О.Чебанов