Справа № 461/4518/15-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2017 р. м. Київ К/800/10719/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);

Голяшкіна О.В.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Львівської митниці ДФС на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС про скасування постанови.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 13 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року постанову Галицького районного суду міста Львова від 13 травня 2015 року скасовано та прийнято нове рішення яким позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил від 10 квітня 2015 року № 0562/20908/15.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, Львівська митниця ДФС звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 19 березня 2015 року під час проходження позивачем митного контролю в пункті пропуску «Краковець - Корчова» митного поста «Краковець» Львівської митниці відповідачем встановлено, що 23 травня 2014 року позивач ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «FORD MONDEO», куз. НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 в режимі «транзит» через п/п «Краковець» Львівської митниці ДФС.

Станом на 19 березня 2015 року вказаний транспортний засіб за межі митної території України не вивезено та у інший режим не переміщено.

10 квітня 2015 року Львівською митницею ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0562/20908/15, згідно з якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, та накладено штраф у розмірі 8500 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинене позивачем адміністративне правопорушення є триваючим за своїм характером, а відтак - постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята відповідачем правомірно в межах шестимісячного строку з дня виявлення такого правопорушення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд послався на ті обставини, що дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення є протиправними та суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки відповідачем пропущено строки накладення адміністративного стягнення.

З таким висновком суду апеляційної інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема. Для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщеїшя в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з частиною 1 статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на мшну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно з частиною 1 статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

При цьому в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Оскільки позивач ввіз транспортний засіб на митну територію України в режимі транзиту 23 травня 2014 року, то кінцевим терміном його вивезення за межі митної території України є 03 червня 2014 року, однак позивачем такий обов'язок виконаний не був.

Так, митним органом таке правопорушення виявлено 19 березня 2015 року, при цьому постанова про порушення митних правил винесена відповідачем 10 квітня 2015 року, тобто в межах піврічного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

Положеннями статті 192 Митного кодексу України визначено що, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що позивач найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу не повідомив, а докази, надані позивачем, не є належним підтвердженням дії стосовно нього обставин непереборної сили, що стали на перешкоді виконання ним приписів чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

А суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року - скасувати, а постанову Галицького районного суду міста Львова від 13 травня 2015 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: