Справа № 812/1570/16
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року справа №812/1570/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 812/1570/16 за позовом Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про накладання штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2016 року Станично-Луганська районна державна адміністрація Луганської області (далі - позивач, райдержадміністрація) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - відповідач, виконавча служба) про скасування постанови від 16 листопада 2016 року у виконавчому провадженні №43004840 про накладання штрафу в сумі 5100 грн. (том 1 а.с.2-6).

Позивач 17 березня 2017 року уточнив адміністративний позов в частині обґрунтування позовних вимог.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року адміністративний позов задоволений, скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 16 листопада 2016 року у виконавчому провадженні № 43004840 про накладення штрафу на Станично-Луганську районну державну адміністрацію Луганської області у розмірі 5100 грн. (том 1 а.с.202-206).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано неповажність причин невиконання рішень суду. Посилається на обґрунтованість накладення штрафу на позивача у зв'язку із невиконанням судового рішення станом на 11 вересні 2017 року. Вважає позицію суду першої інстанції такою, що суперечить вимогам Закону (том 2 а.с.1-5).

Позивачем 21 листопада 2017 року подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач зазначив, що в апеляційній скарзі апелянт не зазначає, які саме норми матеріального та процесуального права порушення судом першої інстанції. Посилається на те, що скарга не містить обґрунтування вимог особи, яка подала скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач, Станично-Луганська районна державна адміністрація Луганської області, зареєстрована у якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі 21 серпня 1995 року за № 1 000126, за кодом , розміщена за адресою: 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, селище міського типу Станиця Луганська, вул. Центральна, будинок 25.

Відповідач, Головне територіальне управління юстиції у Луганській області, зареєстроване у якості юридичної особи у Єдиному державному реєстрі, , розміщене за адресою: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 22, є суб'єктом владних повноважень, діє на підставі Положення про державну виконавчу службу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 11 квітня 2014 року ВП № 43004840 про відкриття виконавчого провадження, на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-30/2012, виданий Станично - Луганським районним судом Луганської області 24 липня 2013 року про зобов'язання Станично - Луганську районну державну адміністрацію Луганської області видати ОСОБА_4 сертифікат на земельну частку (пай) у розмірі 8,36 га за рахунок земель резервного фонду Верхньобогданівської сільської ради Станично -Луганського району (том 1 а.с.183).

Виконавчий лист №2-30/2012, виданий Станично - Луганським районним судом Луганської області 24 липня 2013 року, було втрачено, що підтверджується довідкою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (том 1 а.с.184).

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 27 травня 2016 року ВП №43004840 відновлено виконавче провадження за дублікатом виконавчого листа №2-30/2012, виданого Станично - Луганським районним судом Луганської області 24 липня 2013 року, про зобов'язання видати ОСОБА_4 сертифікат на земельну частку (пай) у розмірі 8,36 га за рахунок земель резервного фонду Верхньобогданівської сільської ради Станично-Луганського району (том 1 а.с.98).

Вимогою відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 10 червня 2016 року №2271/021-29/4 вимагає від Позивача надати Відповідачу інформацію щодо повного та фактичного виконання вказаного рішення, а у разі невиконання надання обґрунтованого пояснення чому рішення суду не може бути виконано (том 1 а.с.95-96).

На виконання вищевказаної вимоги Станично - Луганською районною державною адміністрацією Луганської області на адресу відповідача направлялися листи від 15 червня 2016 року, 01 липня 2016 року, 08 липня 2017 року, 16 листопада 2017 року, в яких визначено, що відповідно до частини 10 статті 25 Земельного кодексу України, резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття виконавчою службою постанови про накладання штрафу, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606).

Частиною другою статті 25 Земельного кодексу України передбачено, що рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

За приписами частини третьої статті 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Отже, колегія суддів зазначає, що цей перелік є вичерпним.

Пунктом четвертим статті 122 Земельного кодексу Україну передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі; земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Отже, положення цього Закону визначають організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, в той как як землі резервного фонду, за приписами статті 25 Земельного кодексу України є землями державної або комунальної власності.

Виконання зазначеного рішення суду унеможливлює те, що на території Верхньобогданівської сільської ради землі резерву, використання яких можливе для паювання відсутні, що підтверджується відповідною довідкою Відділу Держгеокадастру у Станично-Луганському районі, яка надсилалась відповідачу.

В рішенні суду зазначено, що за ОСОБА_4 визнано право земельну частку (пай) в розмірі 8,36 га., проте як згідно вимог діючого земельного законодавства розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах. Наведене вбачається також з положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801, якою затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Отже, визначення розміру паю в умовних кадастрових гектарах або рівність розміру та вартості паю ОСОБА_4 вартості та розміру паю інших членів КСП.

З огляду на наведене, беручи до уваги відсутність земель резервного фонду на території Верхньобогданівської сільської ради та приписи резолютивної частини рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що у райдержадміністрації була відсутня можливість виконати рішення суду щодо видачі ОСОБА_4 сертифікату на земельну частку (пай) у розмірі 8,36 га за рахунок земель резервного фонду Верхньобогданівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області (том1 а.с.75-76, 84-85, 87-88, 93-94).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року відмовлено відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у роз'яснені судового рішення Станично Луганського районного суду Луганської області від 21 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання права на земельну частку (пай) (том 1 а.с.79-80).

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 16 листопада 2016 року ВП № 43004840 за не виконання рішення суду накладено на боржника Станично-Луганську районну державну адміністрацію Луганської області штраф у розмірі 5100 грн. (том 1 а.с.78).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 15 травня 2017 року № 9-12-0.3-1876/2-17 та від 29 травня 2017 року № 9-12-0.302070/2-17 на адресу суду повідомлено про наявність або відсутність у територіального підрозділу бланків сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) у період часу з 2015 року по теперішній час і можливості надання двох бланків райдержадміністрації для подальшої видачі громадянам.

На час проведення антитерористичної операції в Луганській області наказом Держземагентства України від 26 вересня 2014 року № 307 «Про внесення змін до наказу Держземагентства України від 01 серпня 2014 року № 256» Головне управління тимчасово розмішене за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Центральний, 17.

Бланки сертифікатів на земельну частку (пай) знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі (м. Луганськ), у зв'язку з чим на даний час не має можливості видати бланки сертифікатів на земельні частки (паї).

Пунктами 2, 3 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Відповідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003№ 899-ІУ та Постанови Кабінету Міністрів України № 122 від 04.02.2004 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю). Через різну якість земельних ділянок у загальному масиві розпайованих земель фізичний розмір виділеної в натурі земельної частки, як правило, не збігається з кількістю умовних кадастрових гектарів, зазначених у сертифікаті на право на земельну частку (пай).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай), в якій передбачається зазначення розміру в умовних кадастрових гектарах (том 1 а.с.159).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що наявними матеріалами справи підтверджено, що відповідач 26 липня 2016 року (тобто до 16 листопада 2016 року, дати винесення оскаржуваної постанови) отримав від позивача пояснення щодо неможливості виконання рішення суду з причин, які не залежать від останнього. При цьому в поясненнях були наведені конкретні причини з посиланням на норми чинного законодавства та інформацію відділу Держгеокадастру у Станично-Луганському районі, яка додавалася до пояснень.

Тобто, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що станом на листопад 2016 року були відсутні реальні можливості виконання рішення суду (відсутність земель резерву для паювання, відсутність бланків сертифікатів на земельні паї).

Наведене вище свідчить про відсутність з боку позивача недбалого ставлення до виконання постанови відповідача та відсутність неповажних причин його невиконання, наявність яких є обов'язковою умовою накладення на боржника штрафу.

Враховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова відповідача не була виконана позивачем з поважних причин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування постанови про накладення штрафу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 812/1570/16 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 812/1570/16 за позовом Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про накладання штрафу - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г. М. Міронова