Справа № 161/11912/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10935/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 19.10.2017р. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської обл. про визнання дій протиправними, зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії (в частині позовних вимог),-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 19.10.2017р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду /ОУПФ/ України Волинської обл. про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови провести перерахунок пенсії позивача із врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28424 грн. 13 коп. у період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р. включно, а також здійснити виплати недоотриманої суми пенсії з 01.12.2006р. по 31.12.2006р. включно, із урахуванням індексацій за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум; зобовязання відповідача перерахувати позивачу пенсію із врахуванням положень Закону України «Про державну службу» із застосуванням показника заробітної плати з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28424 грн. 13 коп. у період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р. включно та здійснити виплату недоотриманої суми пенсії за період з 01.12.2006р. по 31.12.2016р. включно, із врахуванням індексацій за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум (а.с.56 і на звороті).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження у справі (а.с.66-67).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він достовірно дізнався про порушення своїх прав та інтересів щодо спірного перерахунку пенсії після 23.06.2017р., тобто, після отримання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 31.05.2017р. у справі № 161/4658/17. У подальшому він звернувся до відповідача із заявою від 27.07.2017р. щодо перерахунку пенсії із врахуванням індексації за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум, на яку отримав відмову від 02.08.2017р. Таким чином, саме дії від 02.08.2017р. є предметом розгляду заявлених ним вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для прийняття судом рішення про залишення частини позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду слугувало критичне відношення суду до доводів про те, що позивач не мав достатніх правових та економічних знань під час призначення пенсії, а дізнався про порушення своїх прав з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 31.05.2017р. у справі № 161/4658/17, оскільки останній щомісячно отримував пенсію з грудня 2006 року, також у вказаному рішенні суд вже надав оцінку обставинам пропуску позивачем строку звернення до суду за період з 01.01.2007р. по 20.02.2017р. і визнав ці причини неповажними.

За таких обставин позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, через що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.12.2006р., по 31.12.2006р. заявлені поза межами встановлених строків звернення до суду.

Між тим, з наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як слідує з матеріалів справи, із розглядуваним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду 03.08.2017р. (а.с.1-4).

Із змісту позовної заяви убачається, що про наявність порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався із змісту Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 31.05.2017р. у справі № 161/4658/17 після набрання нею законної сили 23.06.2017р. Наведену обставину вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 31.05.2017р. у справі № 161/4658/17 вирішено заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо зарахування для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги за останні 24 календарні місяці роботи в розмірі 28424 грн. 13 коп.; зобовязання ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської обл. здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії як колишньому державному службовцю по інвалідності ІІ групи в розмірі 90 відсотків заробітку, враховуючи суму виплаченої матеріальної допомоги з 01.01.2007р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Зокрема, згаданим судовим рішенням заявлений позов задоволено частково; визнано неправомірними дії ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської обл. щодо відмови провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28424 грн. 13 коп. у період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р.; зобовязано вказаний пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії як колишньому державному службовцю по інвалідності ІІ групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в розмірі 28424 грн. 13 коп. в період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р. включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21.02.2017р., із врахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.38-42).

Після винесення вказаного судового рішення позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської обл. із заявою від 27.07.2017р., в якій просив, зокрема, здійснити перерахунок та провести йому виплату пенсії за період з 01.12.2006р. по 20.02.2017р. із врахуванням матеріальної допомоги в сумі 28424 грн. 13 коп. у період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р. із врахуванням проведеної індексації (а.с.10).

Згідно відповіді ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської обл. (лист № 362/Н-01 від 02.08.2017р.) пенсія ОСОБА_1 індексувалася по 20.02.2017р. відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», фіксований розмір індексації складав 342 грн. 59 коп.; із урахуванням змісту постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 31.05.2017р. у справі № 161/4658/17 підстави для перерахунку пенсії позивача до 21.02.2017р. є відсутніми (а.с.21-22).

03.08.2017р. позивач скерував до суду позовну заяву, в якій наголошував на тому, що з грудня 2006 року неодноразово проводилася індексація розміру призначеної йому пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та інших актів. При цьому, просив, зокрема, визнати неправомірними дії відповідача ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської обл. щодо відмови провести перерахунок пенсії з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в розмірі 28424 грн. 13 коп. в період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р. включно, а також здійснити виплату недоотриманої суми пенсії з 01.12.2006р. по 20.02.2017р. включно, із врахуванням індексації за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум; зобовязати відповідача перерахувати пенсію позивача з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в розмірі 28424 грн. 13 коп. в період з 01.12.2004р. по 30.11.2006р. включно, а також здійснити виплату недоотриманої суми пенсії з 01.12.2006р. по 20.02.2017р. включно, з врахуванням індексації за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум (а.с.1-4).

Таким чином, аналіз фактичних обставин справи та змісту повторної позовної заяви вказує на те, що у цій позовній заяві ОСОБА_1 заявлені вимоги щодо перерахунку пенсії із врахуванням індексації. Зміна розміру індексації зумовлена покладеним судом на відповідача зобовязанням провести перерахунок пенсії з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги (28424 грн. 13 коп.), що, у свою чергу, призведе до зміни як загального розміру пенсії, так й суми індексації (через зміну базового місяця), проведеної із зміненого розміру пенсії.

Таким чином, судом першої інстанції невірно зясовано питання, з якого часу розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду; помилково покладено в основу прийняття рішення про залишення позовної заяви без розгляду критичне ставлення до доводів позивача про те, що він не мав достатніх правових та економічних знань під час призначення пенсії, останній щомісячно отримував пенсію з грудня 2006 року, через що ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав до винесення постанови Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 31.05.2017р. у справі № 161/4658/17.

При цьому, судом не вказано конкретний період часу, коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Також покликання суду на те, що у вказаному рішенні суд вже надав оцінку обставинам пропуску позивачем строку звернення до суду за період з 01.01.2007р. по 20.02.2017р. і визнав ці причини неповажними, колегія суддів вважає помилковими, оскільки згаданим рішенням відмовлено у задоволенні цих позовних вимог за безпідставністю (хоча наявне обґрунтування про пропуск строку звернення до суду) і не залишено ці вимоги без розгляду в порядку ст.100 КАС України.

Таким чином, судом першої інстанції не зясовано питання, з якого часу розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду; не враховані неодноразові звернення позивача із заявами до відповідача та аналогічними позовними вимогами до суду.

Наведені обставини свідчать про передчасний та поспішний висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у звязку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»).

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції повинен надати оцінку та провести обєктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволить дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Вищенаведені обставини у своїй сукупності є визначальними при вирішенні наведеного процесуального питання, через що решта висновків ухвали суду не носить принципового характеру.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст.160, 195-197, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 19.10.2017р. про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 161/11912/17 (в частині позовних вимог) - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5