Справа № 815/5383/17
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/5383/17

Справа № 815/5383/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плазма Ойл» до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління містобудування та архітектури Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 28.09.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Плазма Ойл» до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 28.09.2017 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва курортного комплексу з апартаментами за адресою м Одеса, Київський район, провулок Травневий, 4».

19 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року залучено до участі у справі Управління містобудування та архітектури Одеської міської ради в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, була проведена позапланова перевірка на об'єкті нагляду ‘ правління містобудування та архітектури Одеської міської ради, яке знаходиться за адресою: вул. Гоголя, 1В. м. Одеса, Одеська область.

За результатами проведеної перевірки Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було прийнято Рішення від 28.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 стосовно будівництва курортного комплексу з апартаментами за адресою: м. Одеса, Київський район, провулок Травневий, 4, прийнятого Управлінням містобудування та архітектури Одеської міської ради.

Перевіряючими зазначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва за адресою м. Одеса, київський район, провулок Травневий, 4, на змовлення ТОВ "ПЛАЗМА ОЙЛ", земельна ділянка використовується на підставі договору оренди від 20.08.2015 року. Вказані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки надані на основі генерального плану населеного пункту, який згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, а не на основі плану зонування території чи детального плану території, які відповідно до ч. 1 ст. 18 та ч. 4 ст. 19 Закону України визначають містобудівні умови та обмеження використання території для містобудівних потреб, що є порушенням п. 6 ч. 1 розділу V Прикіниевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У зв'язку з чим, ДАБІ в Одеській області зробив висновок, що оскільки зазначені містобудівні умови та обмеження прийнято з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняте рішення Управління архітектури та містобудівної діяльності Одеської міської ради підлягає скасуванню.

Позивач не погоджуючись з такими висновками відповідача та прийнятим рішенням щодо скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року, звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні 04.12.2017 року представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача та третя особа на стороні позивача у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача 04.12.2017 року надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки Управлінням містобудування та архітектури Одеської міської ради, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані з порушенням п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону, яким встановлено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку, разом з тим містобудівні умови видавались третьою особою до затвердження зонінгу.

Від представника Управління містобудування та архітектури Одеської міської ради до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що законодавством не встановлено обов’язкову вимогу щодо розроблення плану зонування території, а лише надається можливість органам місцевого самоврядування уточнити положення генерального плану міста шляхом розробки на його основі плану зонування території. Разом з тим, містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні. В свою чергу, згідно генерального плану м. Одеси, який, відповідно чинного містобудівного законодавства є основним видом містобудівної документації, земельна ділянка, розташована за адресою: м. Одеса, пров. Травневий 4, розташована на землях, функціональне призначення яких території установ стаціонарної рекреації. Намір забудови визначено позивачем, як нове будівництво курортного комплексу з апартаментами, що повністю відповідає вимогам чинної містобудівної документації.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у зв’язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 статті 80 КАС України передбачено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 79 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Частиною 3 статті 72 КАС України визначено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 04 вересня 2017 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було проведено позапланову перевірку дотримання Управлінням містобудування та архітектури Одеської міської ради вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

За результатами проведення зазначеної перевірки було складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.09.2017 року.

Серед об'єктів, щодо яких проводилась зазначена позапланова перевірка, були й містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, пров. Травневий, 4, на будівництво курортного комплексу з апартаментами, замовником яких, було ТОВ «ПЛАЗМА ОЙЛ». За результатами проведеної перевірки Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було прийнято Рішення від 28.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва курортного комплексу з апартаментами за адресою: м. Одеса, Київський район, провулок Травневий, 4, прийнятого Управлінням містобудування та архітектури Одеської міської ради.

Перевіряючими зазначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва за адресою м. Одеса, київський район, провулок Травневий, 4, на замовлення ТОВ «ПЛАЗМА ОЙЛ», земельна ділянка використовується на підставі договору оренди від 20.08.2015 року. Вказані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки надані на основі генерального плану населеного пункту, який згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, а не на основі плану зонування території чи детального плану території, які відповідно до ч. 1 ст. 18 та ч. 4 ст. 19 Закону України визначають містобудівні умови та обмеження використання території для містобудівних потреб, що є порушенням п. 6 ч. 1 розділу V Прикіниевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У зв'язку з чим, ДАБІ в Одеській області зробив висновок, що оскільки зазначені містобудівні умови та обмеження прийнято з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняте рішення Управління архітектури та містобудівної діяльності Одеської міської ради підлягає скасуванню.

Судом встановлено, а сторонами не заперечувалось, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки надані Управлінням архітектури та містобудівної діяльності Одеської міської ради відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07.07.2011 року, яким затверджено «Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.2 Порядку, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Суд наголошує, що містобудівні умови і обмеження є документом, який дозволяє саме проектування, а не будівництво, в якому вказані умови і обмеження, яких повинні дотримуватися проектувальники при складанні завдання на проектування та розробки проектної, робочої, проектно- кошторисної і науково-дослідницької документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), містобудівною документацією на місцевому рівні є - генеральний план міста, план зонування території (зонінг), детальний план території. Цей перелік є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Враховуючи зазначене, Законом не встановлено обов’язкову вимогу щодо розроблення плану зонування території, а лише надається можливість органам місцевого самоврядування уточнити положення генерального плану міста шляхом розробки на його основі плану зонування території.

Відповідно до ч. З ст. 29 Закону, містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 Закону, в редакції, яка була чинна на момент надання зазначених містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до п. 2.4 Порядку, підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Сторонами не заперечувалося, що позивачем, в якості містобудівної документації було визначено саме Генеральний план м. Одеси, затверджений рішенням Одеської міської ради № 6489-VI від 25.03.2015 року, а щодо функціонального призначення земельної ділянки визначено - території установ стаціонарної рекреації. В свою чергу, земельна ділянка, розташована за адресою: м. Одеса, пров. Травневий 4, розташована на землях з функціональним призначенням - території установ стаціонарної рекреації. Також, сторонами не заперечувалось, що намір забудови, позивачем визначено як - нове будівництво курортного комплексу з апартаментами, що повністю відповідає вимогам чинної містобудівної документації.

Суд критично оцінює, посилання відповідача, в якості порушення п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону під час видачі оскаржуваних - містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва курортного комплексу з апартаментами за адресою м Одеса, Київський район, провулок Травневий, 4, оскільки згідно цього пункту до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку, в свою чергу норма п. 6 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» припинила дію з 1 січня 2015 року.

Разом з тим, ч. 4 та ч. 5 ст. 29 Закону встановлено, що уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймає у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Крім того, згідно із п. 2.4 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Мінрегіону від 07.07.2011 № 109, підставою для відмови у видачі містобудівних умов і обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Враховуючи, що Законом до містобудівної документації на місцевому рівні, крім плану зонування та детального плану території, віднесено генеральний план населеного пункту, суд дійшов висновку про правомірність визначення та надання містобудівних умов та обмежень на підставі генплану, якщо він містить актуальні проектні рішення на територію перспективного будівництва.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що судом не було встановлено, а відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28.09.2017 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва курортного комплексу з апартаментами за адресою м Одеса, Київський район, провулок Травневий, 4» – є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600 грн., що підтверджується квитанцією № 75-1391Н/1 від 17.10.2017 року.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Плазма Ойл» до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління містобудування та архітектури Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 28.09.2017 року– задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28.09.2017 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.09.2016 року стосовно будівництва курортного комплексу з апартаментами за адресою м Одеса, Київський район, провулок Травневий, 4».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Корой