Справа № 2-а-2620/10/0212
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-2620/10/0212
Головуючий у 1-й інстанції: Голота Л.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2010 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці про перерахунок пенсії.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 листопада 2010 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3. А саме, визнано дії управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, щодо нарахування і виплати позивачу 30% підвищення до пенсії не у повному розмірі за період з 15.04.2010 року по 03.11.2010 року протиправними; зобовязано Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці нарахувати та виплатити у повному обсязі позивачу, як дитині війни, недоплачене 30% підвищення пенсії, що передбачене ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 15.04.2010 року по 03.11.2010 року; в задоволенні решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на законодавчу неврегульованість порядку виплати допомоги особам, які мають статус "дитина війни", прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, що призвело до неправильного вирішення справи просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої ст. 183-2 КАС України.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Розглянувши спір в порядку скороченого провадження та дотримуючись вимог пункту 6 статті 183-2 КАС України судом першої інстанції повно та всебічно досліджено надані сторонами докази, вірно визначено юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни, що підтверджується копією посвідчення.

Позивач є особою, що належить до соціальної категорії громадян "діти війни" в розумінні ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені зазначеним вище Законом України.

Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особам, що належать до соціальної категорії громадян "діти війни", з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Закону України "Про державний бюджет України" на відповідний рік.

Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно зріс і розмір мінімальної пенсії. Мінімальна пенсія у 2010 році становила: з 01.01.2010 року 695,00 грн., з 01.04.2010 року ,00 грн., з 01.07.2010 року 709,00 грн.

На момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим, він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всупереч ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2010 року позовні вимоги позивача в частині вимог з 01.01.2006 року по 15.04.2010 року залишено без розгляду .

Отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з 15.04.2010 року, оскільки позивач звернувся до суду 15.10.2010 року.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Отже позивач має право з врахуванням шестимісячного строку позовної давності передбаченого ст. 99 КАС України, на отримання підвищення пeнcії на 30 % мінімальної пeнciї за віком.

На підставі викладеного, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правомірним.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, які підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні, ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці, залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 листопада 2010 року, без змін.

Відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої в скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_4

< Список > ОСОБА_2

< Список >

< Список >