Справа № 826/12642/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

27 листопада 2017 року м. Київ№ 826/12642/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого судді Чудак О.М.,

за участю секретаря судового засідання Боярчука В.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шумар В.О.,

представника відповідача Редьки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представників відповідача та третьої особи про закриття провадження в адміністративній справі за позовом народного депутата України ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України, Голови Комітету Верховної Ради України у закордонних справах про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити дії, - в частині

встановив:

04 жовтня 2017 року народний депутат України ОСОБА_4 (ОСОБА_4) звернувся в суд з позовом до Апарату Верховної Ради України (Апарат ВР України), Голови Комітету Верховної Ради України у закордонних справах Гопко Ганни Миколаївни (Гопко Г.М.) про:

- визнання бездіяльності Апарату ВР України щодо ненарахування та невиплати заробітної плати незаконною;

- визнання дій Голови Комітету ВР України у закордонних справах Гопко Г.М., яка підписала Табелі виходу на роботу народних депутатів України, які постійно працюють у Комітеті ВР України у закордонних справах за січень та лютий 2017 року з необлікованими робочими днями 30, 31 січня та 01-03 лютого 2017 року - незаконними;

- зобов'язання Апарат ВР України облікувати офіційні робочі дні 30, 31 січня та 01-03 лютого 2017 року в Табелі виходу на роботу народних депутатів України, які постійно працюють у Комітеті ВР України у закордонних справах, нарахувати і виплатити заробітну плату за ці дні у розмірі 4493,75 грн.

В ході розгляду даної справи представником відповідача - старшим консультантом Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату ВР України Шумар Вікторією Юріївною (довіреність від 26.12.2017 №818) та представником відповідача - Редькою Іриною Віталіївною (довіреність від 01.11.2017) подані клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до Голови Комітету ВР України у закордонних справах Гопко Г.М. у зв'язку з нездійсненням нею стосовно позивача владних управлінських функцій.

Представник позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 19.07.2016) про задоволення клопотання заперечив, подавши письмове обґрунтування. Усно пояснив, що Голова Комітету ВР України є посадовою особою та суб'єктом владних повноважень, рішення якого, в межах наданих повноважень, є здійсненням владних управлінських функцій.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, розглянувши та дослідивши письмові докази, матеріали справи, при вирішенні заявлених клопотань, виходив з того, що відповідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом (ч. 1 інформаційного листа ВС України від 26.12.2005 №3.2.-2005).

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій (ч. 3 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати дії Голови Комітету у закордонних справах Гопко Г.М. щодо підписання табеля робочого часу незаконними.

Відповідно до статей 75, 76 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституційний склад Верховної Ради України - чотириста п'ятдесят народних депутатів України, які обираються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на п'ять років.

Повноваження народних депутатів України визначаються Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат у порядку, встановленому законом: 1) бере участь у засіданнях Верховної Ради України; 2) бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); 3) бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; 4) виконує доручення Верховної Ради України та її органів; 5) бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; 6) бере участь у парламентських слуханнях; 7) звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про регламент ВР України.

Ніхто не має права обмежувати повноваження народного депутата, крім випадків, передбачених Конституцією України, цим та іншими законами України (ст. 26 Закону України «Про статус народного депутата України»).

Статтею 89 Основного Закону України визначено, що ВР України для здійснення законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до її повноважень, виконання контрольних функцій відповідно до Конституції України створює з числа народних депутатів України комітети ВР України та обирає голів, перших заступників, заступників голів та секретарів цих комітетів.

Організація і порядок діяльності комітетів ВР України, її тимчасових спеціальних і тимчасових слідчих комісій встановлюються законом. Правовий статус комітетів ВР України, їх функції та організаційні основи діяльності визначені Законом України «Про комітети Верховної Ради України» від 04.04.1995 №116/95-ВР.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» Комітет ВР України - орган ВР України, який утворюється з числа народних депутатів України для здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень ВР України, виконання контрольних функцій. Комітет відповідальний перед ВР України і підзвітний їй.

У статті 34 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» визначено, що голова Комітету організовує роботу комітету та здійснює повноваження, передбачені зазначеним Законом, Регламентом ВР України, рішеннями ВР України та розпорядженнями Голови ВР України.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження Голови ВР України «Про порядок обліку робочого часу та нарахування заробітної плати народним депутатам України» від 07.09.2009 №799 табель обліку робочого часу народного депутата України підписується головою та секретарем комітету ВР України, членом якого він є, та завідувачем секретаріату цього комітету, а також попередньо візується завідувачем відділу організаційного забезпечення пленарних засідань Верховної Ради України Головного організаційного управління Апарату ВР України.

Враховуючи викладені норми права, можна дійти до висновку, що Голова Комітету ВР України, здійснюючи свої розпорядчі функції щодо організації роботи Комітету ВР України, підписання табеля робочого часу не здійснює владні управлінські функції по відношенню до інших народних депутатів України, повноваження та статус яких визначений Конституцією України та нормами чинного законодавства, а отже такі дії знаходяться поза межами визначеної процесуальним законом компетенції адміністративного судочинства.

Тобто, голови цих комітетів не є самостійними суб'єктами владних повноважень, рішення, дії, бездіяльність, яких можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Як вбачається із матеріалів справи предметом захисту порушеного на думку позивача права, є дії Апарату ВР України щодо невиплати йому заробітної плати. Самі по собі дії Голови Комітету щодо здійснення розпорядчих функцій щодо роботи комітету в частині підписання табелів обліку робочого часу не є владно управлінськими, а відтак, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про необхідність застосування принципу підвідомчості спору та відповідно до пункту 1 частини другої статті 157 КАС України закриття провадження у справі із роз'ясненням позивачу, що спір з таким предметом спору відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 157, 165, 186, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Провадження у справі за позовом народного депутата України ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України, Голови Комітету Верховної Ради України у закордонних справах про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити дії в частині вимог народного депутата України ОСОБА_4 до Голови Комітету Верховної Ради України у закордонних справах про визнання дій незаконними, - закрити.

Відповідно до частин першої, третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М. Чудак