Справа № 127/21530/17
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/876/17
П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,
суддів Воробйова В.В., Бессараб Н.М.,
при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення суми одноразової грошової допомоги, суд
встановив:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення суми одноразової грошової допомоги. Позов мотивовано тим, що позивач є капітаном 1 рангу у запасі та був звільнений з військової служби 09.03.1990 року. В 2009 році рішенням МСЕК був визнаний інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Згідно довідки МСЕК від 07.10.2014 року серії 12 ААА №008600 був визнаний інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Згідно Протоколу ВЛК Центрального регіону МО України від 02.06.2017 року №164 встановлено причинний зв`язок між захворюваннями і проходженням військової служби. Вважає, що має право на виплату одноразової грошової допомоги на підстав ЗУ «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців і їх сімей», однак рішенням відповідача, оформленим Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 07.07.2017 року №73, пункт 30, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Підставами зазначено те, що позивач був звільнений з військової служби до набрання чинності Закону України від 03.11.2006 року №328-V, яким впроваджено дану виплату, а інвалідність встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набрання чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців і їх сімей». Проте, згідно розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 03.11.2006 року №328 зазначені обмеження щодо його застосування виключно відносно осіб, звільнених з військової служби після набрання ним чинності, відсутні. А отже, з дати набрання ним чинності цей Закон застосовується незалежно від дати звільнення з військової служби. Також згідно п.1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 04.07.2012 року №5040-VІ, яким було затверджено нову редакцію Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців і їх сімей», цей Закон набирає чинності з 1 січня 2014 року. Згідно п.2 цього розділу Закону встановлене єдине обмеження щодо його застосування, а саме: встановити, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства. Жодних рішень відносно позивача не приймалось та жодних компенсаційних виплат не отримував. Крим цього, відповідач посилається на те, що зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою ст.16-3 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців їх сімей» не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги узв`язку зі зміною групи інвалідності. Однак, ця норма набула чинності з 31.01.2017 року, тому не має ніякого відношення до даного випадку. Крім того, позивач не звертався за допомогою раніше та її не отримував, а отже дана норма не поширюється до даних правовідносин. Вважає, що звернувся до Відповідача із заявою про призначення і виплату допомоги, а не доплати. Просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 30 Протоколу від 07.07.2017 року №73, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги. Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 480 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо задоволення позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно виписки з наказу Міністерства оборони СССР №0165 від 09.02.1990року ОСОБА_1 звільнено з військової служби (а.с.5).

Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України Вінницького обласного центру медико соціальної експертизи ОСОБА_1 з 16.09.2009року встановлена ІІІ група інвалідності, безстроково, захворювання отримано в період проходження військової служби (а.с.7).

Відповідно до довідки до акта огляду медико соціальної експертної комісії ОСОБА_1 встановлена з 07.10.2014року, безстроково, ІІ група інвалідності, захворювання отримано в період проходження військової служби (а.с.8).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.07.2017 року №73, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки особам, які звільнені з військової служби та інвалідність яким встановлено до набуття чинності Закону України від 03.11.2006року №328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 1 січня 2014року, тобто набуття чинності нової редакції статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім цього, зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 , відбулася понад дворічний термін, що згідно з ч. 4 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013р. №975, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності (а.с.12).
Приписами ч.1 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні)та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпункт 5 статті 16 Закону - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Розмір одноразової грошової допомоги встановлюється у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частина друга статті 16-2 Закону - у випадках, зазначених у підпунктах 5- 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону, КМУ своєю постановою від 25.12.2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), і інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 975, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Частиною другою пункту 2 Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку № 975).
Враховуючи наведене, днем встановлення інвалідності, у розумінні підпункту 4 частини другої статті 16 Закону та пункту 3 Порядку №975, вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК, під час якого встановлено інвалідність.
Дата повторного огляду чи підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності.
Така позиція підтверджується роз`ясненням Міністерства охорони здоров`я України (лист від 27.04.2016 № 16.06-16/625-16).
Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №008600 від 07.11.2014, на яку позивач посилається, як на підставу виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, огляд здійснювався повторно.
Інвалідність позивачу була встановлена 16.09.2009 року під час первинного огляду, а тому твердження щодо права на одноразову грошову допомогу відповідно до норм Закону станом на 07.05.2017 року є необгрунтованим.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність Такий принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.
У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний суд України дійшов висновку, що цей принцип, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події. Факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до практики Європейського Суду, у рішенні від 10.12.2009року у справі «Михайлюк та Петров проти України» зазначає, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві.
Крім цього, приписами частини четвертої статті 16-3 Закону та пункту 8 Порядку № 97 5 обмежено термін (протягом двох років) між первиннимвстановленням інвалідності та встановлення вищої групи інвалідності під часповторного огляду, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Позивачу встановлено вищу групу інвалідності під час повторного огляду через 5 років після первинного встановлення інвалідності.

Таким чином, зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону та пункту 8 Порядку № 975, не дає підстав дляздійснення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися.

З формально-юридичного аспекту протиправність - це порушення вимог норм права, невиконання юридичних обов`язків, закріплених у нормативно - правових документах.

Нормативно-правові акти, що регулюють виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, не містять норм, що передбачають виплату одноразової грошової допомоги позивачу.

Тому твердження позивача про протиправність рішення Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.07.2017 № 73 - є безпідставним.

Таким чином відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та стягнення з Міністерства на користь позивача одноразової грошової допомоги в розмірі 480 000грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного згідно ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців і їх сімей», керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 71, 94, 159-163, 167, 254, 256 КАС України, суд,-

постановив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення суми одноразової грошової допомоги - відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: