Справа № 815/3298/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3298/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника апелянта -ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Бойчевої Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, про визнання протиправними дії та бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Одеської області з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо попередження ОСОБА_1 про звільнення у зв'язку зі скороченням;

визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з займаної посади;

визнати протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області по не призначенню ОСОБА_1 на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачем неодноразово на ім'я прокурора області подавалися заяви про переведення та призначення на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, однак відповідачем їх залишено поза увагою, в зв'язку з чим позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Також, на думку позивача, відмова у переведенні та призначенні його на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області є незаконною. При цьому, на думку позивача, факт скасування постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017р. постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі № 815/7401/16, якою його було поновлено на посаді, не мають значення для вирішення даного спору.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року - в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалене рішення та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач в органах прокуратури працює з 09.12.1999р.

Згідно наказу Прокуратури Одеської області № 592к від 06.03.2015р. позивача призначено на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області, звільнивши його з посади старшого прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси (т.1, а.с. 20).

Позивач з 02.06.2016р. по 03.07.2016р перебував у щорічній відпустці, що підтверджується копією наказу прокурора Одеської області № 1013к від 01.06.2016р. (т. 1, а.с. 21).

22.06.2016 р. позивачем подано заяву прокурору Одеської області, в якій останній просив у зв'язку з ліквідацією (фактично реорганізацією) в органах прокуратури Одеської області слідчого управління призначити його у новоствореному управлінні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з посади, яку він обіймав (т. 1, а.с. 33).

Аналогічну заяву 22.06.2016р. позивачем подано начальнику відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області Пімонову Г.Г. (т.1, а.с. 34).

15.07.2016р. (вих. № 11-9663-16) за результатами розгляду вищевказаних заяв позивача повідомлено, що останні не погоджено та буде розглянуто після виходу позивача з лікарняного (т.1, а.с. 35).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 29.06.2016р. по 27.10.2016р. позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності (т.1, а.с. 27-32).

Судом також встановлено, що 01.11.2016р. (вих. № 11-12218ВН-16) слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, та скороченням органу прокуратури з 03.01.2017р. Того ж дня позивач ознайомився з попередженням, крім того, ним було зроблено відмітку про відмову від запропонованої посади (т.1, а.с. 37-38).

Наказом прокурора Одеської області № 2627к від 23.11.2016 р. з посиланням на п.3 ч.1 ст.11, п.4 ч.4 ст.19, п.п.1, 5, 6 ч.1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру", ч.1 ст.8, п.5 ст.9 ст.ст. 10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, ст. 30 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури за порушення вимог ст.19 Закону України "Про прокуратуру", Присяги працівника прокуратури, ст.ст.10, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури (т.1, а.с. 39-41).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №815/7401/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Одеської області № 2627к від 23.11.2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури; поновлено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді слідчого в ОВС прокуратури Одеської області з 23.11.2016 р.; стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.11.2016 року по 22.02.2017 року у сумі 16185,72 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді слідчого в ОВС прокуратури Одеської області та стягнення середньомісячного грошового утримання у сумі 5482,26 грн. (т.1, а.с. 69-90).

Наказом прокурора Одеської області № 439к від 16.03.2017р. на виконання постанови суду від 22.02.2017 р. наказ прокурора Одеської області № 2627к від 23.11.2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури, скасовано, позивача поновлено на посаді слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області з 23.11.2016 р. (т.1, а.с. 44).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017р. у справі № 815/7401/16 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (в частині задоволення позовних вимог) скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області Жученка О.Д. №2627к від 23 листопада 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності"; поновлення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді слідчого в ОВС прокуратури Одеської області з 23 листопада 2016 року; стягнення з прокуратури Одеської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

З урахуванням зазначеного, наказом прокурора Одеської області № 1167к від 27.06.2017р. скасовано наказ прокурора Одеської області № 439к від 16.03.2017р., яким на виконання постанови суду від 22.02.2017 р., позивача було поновлено на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 23.11.2016р. Із зазначеним наказом позивач ознайомлений 18.07.2017р. (т.1, а.с. 155).

21.03.2017р. (вх. № 1541) позивачем подано заяву прокурору Одеської області, в якій останній просив призначити його у новоствореному управлінні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з посади, яку він обіймав (т.1, а.с. 46-47).

За результатами розгляду вказаної заяви 30.03.2017р. (вих. № 11-9663-16) позивача проінформовано, що в управлінні з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва вакантні посади відсутні та зазначено про наявність однієї тимчасово вакантної посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури області (т.1, а.с. 48).

Також судом встановлено, що 22.03.2017р. слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, в якому він обіймав посаду, та скороченням органу прокуратури з 22.05.2017р.

При цьому позивачу запропоновано зайняти тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Одеської області, від якої позивач відмовився. Того ж дня позивач ознайомився з попередженням, про що ним зроблено відмітку про відмову від запропонованої посади (т.1, а.с. 49-50).

24.04.2017р. (вх.№ 2194) позивачем подано заяву прокурору Одеської області, в якій останній просив призначити його у новоствореному управлінні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з посади, яку він обіймав (т.1, а.с. 51).

03.05.2017р. (вих. № 11-9663-16) прокуратурою Одеської області позивачу надано відповідь на вказану заяву, в якій зазначено, що з 15.04.2017 набрали чинності окремі положення Закону України "Про прокуратуру", в тому числі щодо прокурорського самоврядування та органів, що забезпечують діяльність прокуратури, в зв'язку з чим відповідно до наказу Генерального прокурора України відбулась перша всеукраїнська конференція прокурорів, на якій сформовано склад та затверджено положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які і вирішуватимуть надалі питання добору, призначення, переведення та звільнення прокурорів. Крім того, вказано про відсутність на час звернення позивача вакантної посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області (т.1, а.с.52-53).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про прокуратуру" організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок прийняття на службу до органів прокуратури, порядок її проходження та звільнення, регулюються нормами Закону України "Про прокуратуру", а також Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 06.11. 1991 року № 1796 -XII.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України № 59ш від 10.06.2016р. у структурі та штатному розписі прокуратури Одеської області ліквідовано слідче управління та створено управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області (т.1, а.с. 153-154).

З урахуванням зазначеного, як було зазначено вище, 22.03.2017р. позивача попереджено про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури, посаду в якому він обіймав, та скорочення органу прокуратури з 22.05.2017р. та запропоновано зайняти тимчасово вакантну посаду прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Одеської області, від якої позивач відмовився (т.1, а.с. 49-50).

З метою подальшого працевлаштування позивачу запропоновано вакантні та тимчасово вакантні посади у прокуратурі Одеської області та місцевих прокуратурах, від яких позивач відмовився (т.1, а.с. 54-56). Тобто, на виконання ст. 49-2 КЗпП України прокуратурою області запропоновано позивачу вакантну посаду, яка була наявна на момент попередження.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що всі заяви позивача прокуратурою області розглянуто та позивачу надано відповіді.

З урахуванням положень ч.1 ст.11 Закону України "Про прокуратуру" керівник регіональної прокуратури, крім іншого, призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку та призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до норм п. 1 розділу II Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 357 від 12.10.2016р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 1450/29580 від 07.11.2016р., на посади прокурорів призначаються особи, які відповідають кваліфікаційним вимогам, визначеним статтею 27 Закону України "Про прокуратуру", крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права для прокурорів місцевих прокуратур на перехідний період згідно з пунктом 5-1 розділу ХIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру".

Позивач зазначає, що під час його попередження про звільнення в прокуратурі області відбулася не ліквідація чи реорганізація в органах прокуратури, а зміна внутрішньої організаційної структури без зміни функціональних обов'язків в управлінні.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 р. у справі № 21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Таким чином, оскільки Законом України "Про прокуратуру" як спеціальним законом, не передбачений порядок звільнення працівників у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, в даному випадку застосуванню підлягають загальні норми Кодексу законів про працю України.

Зі змісту ст. 51 КЗпП України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту ст. 51 КЗпП України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992р., розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи також вбачається, що у структурі та штатному розписі прокуратури області утворено управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва у складі: першого слідчого відділу, другого слідчого відділу, відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях (т.1, а.с. 179-180).

Зі змісту витягів штатного розпису прокуратури Одеської області станом на 01.05.2016р. (слідче управління) та станом на 01.02.2017р. (управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва) вбачається, що загальна кількість штатних посад не змінилася та становить 43 посади, однак відбулися зміни у їх складі за посадами, зокрема, у штаті новоутвореного управління створено посаду заступника начальника управління та у другому слідчому відділі відсутня посада заступника начальника відділу.

Таким чином, в прокуратурі області відбулися зміни в організації виробництва і праці шляхом ліквідації слідчого управління та утворення нового управління зі зміною штатного розпису посад, ліквідовано, крім іншого, слідче управління, та скорочено посаду, яку обіймав позивач.

Згідно відомостей, наданих до суду відповідачем, призначення на посади слідчих в особливо важливих справах першого та другого відділів управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процессуального керівництва відбувалось у період з 22.06.2016р. по 04.07.2016р. При цьому зазначено, що призначень у період з 16.03.2017р. по 20.06.2017р. слідчих в особливо важливих справах першого та другого відділів управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процессуального керівництва не відбувалось та вакантних посад, рівнозначних посаді слідчого в особливо важливих справах у період з 16.03.2017р. по 27.06.2017р. не було (т.1, а.с. 174).

Представником відповідача надано до суду список працівників, призначених на посади слідчих в особливо важливих справах першого та другого слідчих відділів управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процессуального керівництва прокуратури області у період з 22.06.2016р. по 04.07.2016р., серед яких: ОСОБА_5 (наказ №1292к від 22.06.2016р.), ОСОБА_6 (наказ №1293 к від 22.06.2016р.), ОСОБА_7 (наказ №1294к від 22.06.2016р.), ОСОБА_8 (наказ №1295к від 22.06.2016р.), ОСОБА_9 (наказ №1296к від 22.06.2016р.), ОСОБА_10 (наказ №1303 к від 22.06.2016р.), ОСОБА_11 (наказ №1304к від 22.06.2016р.), ОСОБА_12 (наказ №1305 к від 22.06.2016р.), ОСОБА_13 (наказ №1307 к від 22.06.2016р.), ОСОБА_14 (наказ №1359 к від 23.06.2016р.), ОСОБА_15 (наказ № 1499 к від 07.07.2016р.), ОСОБА_16 (наказ №1438 к від 04.07.2016р.), ОСОБА_17 (наказ №2186 к від 04.07.2016р.), ОСОБА_18 Валерійович (наказ №2383к від 10.10.2016р.), ОСОБА_19 (наказ №2452к від 20.10.2016р.), ОСОБА_20 (наказ №2793к від 08.12.2016р.) (т.1, а.с. 176-177; 182-212).

Як встановлено судом, заяви позивача, в яких останній просив перевести його та призначити на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з займаної посади, були розглянуті відповідачем з наданням відповідей з дотриманням вимог чинного законодавства та повідомлено позивача про відсутність вакантних посад слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, на які може бути здійснено переведення. Поряд з цим позивачу запропоновано зайняти вакантні та тимчасово вакантні посади у прокуратурі Одеської області та місцевих прокуратурах, від яких останній відмовився. При цьому порушень вимог чинного законодавства відповідачем не допущено.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що предметом розгляду в даній справі є правомірність дій прокуратури Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області та бездіяльності прокуратури щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області, а не правомірність звільнення позивача з посади.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач пов'язує порушення своїх прав з попередженням про звільнення у зв'язку із скороченням та відмовою у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, яку вважає протиправною.

При цьому, сукупність дій відповідача щодо попередження позивача про звільнення п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України та п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" та послідуючі дії щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області та бездіяльність з цих питань, не мали своїм слідством прийняття роботодавцем відповідного рішення про звільнення працівника.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Положеннями пункту 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд цьому випадку суд повинен зазначити, чку саме дію повинен вчинити Відповідач.

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання Відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено пунктом 2 частини четвертої статті 105 та пунктом 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

У спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, праву позивача визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо попередження його про звільнення у зв'язку із скороченням; визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо відмови у переведенні та призначенні на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими процесуального керівництва прокуратури області, звільнивши з займаної посади; визнати протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області по не призначенню на посаду слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області, кореспондує обов'язок відповідача прийняти таке рішення та здійснити певні дії.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 2 частини четвертої статті 105 та пункті 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що у випадку невиконання обов'язку Відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права Позивача, у тому числі шляхом зобов'язання Відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З наведеного вбачається що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об'єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовних вимог позивача, оскільки позивач на теперішній час не є працівником прокуратури Одеської області.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновкіу про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, про визнання протиправними дії та бездіяльності - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: