Справа № 817/47/16
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"06" грудня 2017 р. Справа № 817/47/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "11" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу №312-к від 25.12.2015 про звільнення позивача з посади головного державного інспектора митного поста «Сарни» Рівненської митниці; поновлення на посаді головного державного інспектора митного поста «Сарни» Рівненської митниці з 26.12.2015 та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.12.2015 він був звільнений з Рівненської митниці ДФС за пунктом 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України, як такий, що перебуває сукупно більше року на посаді заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику згідно пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади». Однак, позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки посади, які він обіймав, не підпадають під дію Закону України «Про очищення влади». Позивач вказує, що Державна митна служба України як центральний орган виконавчої влади не належала до органів, які одночасно формували та реалізовували державну митну політику. Лише у зв'язку з прийняттям Указу Президента України від 18.03.2013 №141/2013, яким затверджено Положення про Міністерство доходів і зборів України, Міндоходів визначено головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізації єдиної державної податкової, державної митної політики. Крім того, позивач зазначає, що на день звільнення він перебував у щорічній відпустці, тому звільнення відбулося всупереч частини 4 статті 40 Кодексу законів про працю України. Таким чином, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №312-к від 25.12.2015 про звільнення з посади головного державного інспектора митного поста «Сарни» Рівненської митниці; поновити його на посаді головного державного інспектора митного поста «Сарни» Рівненської митниці з 26.12.2015 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.12.2015 по 11.09.2017 в розмірі 57349 грн. 50 коп.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Рівненської митниці ДФС від 25 грудня 2015 року №312-к «Про звільнення ОСОБА_3.».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора митного поста «Сарни» Рівненської митниці ДФС з 26 грудня 2015 року.

Стягнуто з Рівненської митниці ДФС на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 грудня 2015 року по 11 вересня 2017 року включно у розмірі 57349 (п'ятдесят сім тисяч триста сорок дев'ять) грн. 50 (п'ятдесят) коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного інспектора митного поста «Сарни» Рівненської митниці ДФС з 26 грудня 2015 року, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Рівненська митниця ДФС звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що згідно пунктів 1 і 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3, 4 статті 1 закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.20147 №563, Рівненською митницею ДФС щодо позивача 28.08.2015 було розпочато перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3, 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади». Під час перевірки встановлено, що позивач за люстраційний період з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав посади, щодо яких встановлена заборона, за сукупністю понад 1 рік. Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України від 12.10.2015 №11.0.2/1777 та від 13.10.2015 №11.0.2/1784, наявність у трудовій книжці та особовій справі ОСОБА_3 про перебування його у люстраційному періоді з 25.02.2010 по 22.02.2014 на посадах, визначених пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону, сукупно більше 1 року, є підставою для застосування до позивача заборони, визначеної частиною 3 статті 1 Закону та його звільнення на підставі пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Крім того, відповідач зазначає, що Державна митна служба України є центральним органом виконавчої влади, яка здійснює повноваження у відповідній сфері митної та/або податкової політики, забезпечує їх формування та реалізацію. Щодо звільнення під час перебування у відпустці, то відповідач наголошує, що звільнення ОСОБА_3 відбулося не з ініціативи власника, а на підставі пункту 7-2 статті 36 КЗпП України, тому вимога трудового законодавства щодо заборони звільнення працівника під час перебування у відпустці до даних відносин не застосовується. Таким чином, відповідач вважає наказ про звільнення позивача правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що наказом Рівненської митниці ДФС від 25.12.2015 №312-к ОСОБА_3 звільнений з посади головного державного інспектора митного поста «Сарни» з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (п. 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України).

Пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору з підстав, визначених Законом України «Про очищення влади». Згідно з частиною другою цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до частин першої та третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 3 цього Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема, посади керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно пунктів 1 і 2 частини 5 статті 5 Закону №1682-VІІ, перевірці підлягають:

1)достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3, 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563, визначено механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

26.08.2015 позивач подав заяву про проведення відносно нього перевірки, передбаченої Законом України №1682-VІІ та повідомив, що до нього не застосовуються заборони, передбачені частиною 3 та 4 статті 1 даного Закону (а.с. 89 т. І).

28.08.2015 щодо позивача розпочата перевірка.

29.10.2015 Сарненською об'єднаною державною податковою інспекцією складений висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України №1682-VІІ (а.с. 93-94 т. І).

04.11.2015 завідувач сектору персоналу Рівненської митниці ДФС подав начальнику Рівненської митниці ДФС доповідну записку про наявність відомостей у трудовій книжці та особовій справі ОСОБА_3 про його перебування на посадах, визначених пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України №1682-VІІ.

На підставі наданих Міністерством юстиції України роз'яснень від 12.10.2015 №11.0.2/1777 та від 13.10.2015 №11.0.2/1784 щодо застосування Закону України №1682-VІІ та записів у трудовій книжці ОСОБА_3, Рівненська митниця ДФС встановила, що за люстраційний період з 25.02.2010 по 22.02.2014 позивач обіймав посади, щодо яких встановлена заборона, а саме:

- з 02.04.2010 по 02.09.2010 - заступник начальника Дніпропетровської митниці-начальник СБК та ПМП; з 03.09.2010 по 21.12.2010 - заступник начальника Чернігівської митниці; з 22.12.2010 по 11.02.2011 - заступник начальника Львівської митниці-начальник СБК та ПМП; з 14.02.2011 по 03.01.2012 - заступник начальника Запорізької митниці-начальник СБК та ПМП; з 04.01.2012 по 28.04.2012 - заступник начальника Рівненської митниці-начальник СБК та ПМП (наказом від 12.06.2013 поновлений на посаді з 28.04.2012; приступив до виконання обов'язків з 31.07.2013); з 31.07.2013 по 01.10.2013 - заступник начальника Рівненької митниці - начальник СБК та ПМП.

В подальшому була складена довідка про результати перевірки, передбаченої Законом України №1682-VІІ (без дати), відповідно до якої встановлено, що до ОСОБА_3 застосовуються заборони, визначені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 99 т. І).

Отже, відповідачем встановлено, що ОСОБА_3 у люстраційному періоді з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав посади, які підпадають під критерій, визначений пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону України №1682-VІІ, сукупно більше 1 року, що є, на думку відповідача, підставою для застосування до ОСОБА_3 заборони, визначеної частиною 3 статті 1 Закону України №1682-VІІ та його звільнення на підставі пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Однак, такий висновок Рівненської митниці ДФС є необгрунтованим а наказ про звільнення ОСОБА_3 №312-к від 25.12.2015 ,протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону України №1682-VІІ передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема, посади керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової.

Тобто, критеріями відповідності особи вказаній забороні є: перебування не менше одного року на визначених посадах та перебування, зокрема, в даному випадку, на посадах територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну митну політику.

Відповідно до частини 4 статті 3 Митного кодексу України від 11.07.2002 №92-ІV, чинного на час проходження позивачем служби, повноваження щодо організації та забезпечення здійснення митної справи відповідно до Митного кодексу України, а також міжнародних договорів, укладених в установленому законом порядку, координація діяльності спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи, належали Кабінету Міністрів України.

Згідно з статтею11 Митного кодексу України, митні органи, виконуючи покладені на них завдання, здійснювали лише реалізацію митної політики України.

Пунктом 1 Положення про державну митну службу України, затвердженого Указом Президента України від 24 серпня 2000 №1022/2000 (в редакції, чинній на момент перебування позивача на посадах заступника начальника Дніпропетровської митниці - начальника СБК та ПМП; заступника начальника Чернігівської митниці; заступника начальника Львівської митниці-начальника СБК та ПМП) передбачено, що державна митна служба України (Держмитслужба України) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері митної справи. Діяльність Держмитслужби України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VІ (далі Закон №3166-VІ), Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Згідно статті 16 Закону №3166-VІ, центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Отже, відмінні від міністерства центральні органи виконавчої влади виконують функції з реалізації державної політики.

Відтак, право формувати державну політику, тобто право законодавчої ініціативи при розробці проекту нормативно-правового акту, має орган державної виконавчої влади лише із статусом міністерства, інший орган державної виконавчої влади без статусу міністерства має повноваження виключно щодо реалізації державної політики.

У відповідності до пункту 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року № 582/2011 (в редакції, чинній на момент перебування позивача на посадах заступника начальника Запорізької митниці-начальник СБК та ПМП, заступника начальника Рівненської митниці-начальника СБК та ПМП) Державна митна служба України (Держмитслужба України) є центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Держмитслужба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері державної митної справ.

З системного аналізу законодавства, яке було чинним на період перебування позивача на посадах, які як стверджує відповідача, підпадають під дію пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України №1682-VІІ, вбачається, що Державна митна служба України є центральним органом виконавчої влади, уповноваженим на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, відповідно Львівська, Дніпропетровська, Запорізька, Чернігівська, Рівненська митниці (на посадах яких перебував позивач) - територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує митну політику, та не наділені повноваженнями на формування державної митної політики.

Враховуючи, що у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року позивач обіймав посади заступника начальника територіального органу, а не територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує митну політику в областях, Держмитслужба не була органом, який одночасно формує та реалізовує державну митну політику, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до позивача не підлягає застосуванню пункт 8 частини 1 статті 3 Закону України №1682-VІІ.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не підпадає під дію статті 3 Закону №1682-VІІ, а тому спірний наказ, яким позивача звільнено з посади з підстав визначених Законом №1682-VІІ, є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція щодо статусу Держмитслужби викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.06.2017 у справі №К/800/33174/16.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Протиправність наказу від 25.12.2015 №312-к прямо вказує на наявність правових підстав для поновлення позивача на посаді головного інспектора митного поста «Сарни» з 26.12.2015 та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки від 03.02.2016 №45/50-17-70-05 (а.с.59 т. ІІ), середньоденна заробітна плата позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становить 134 грн. 94 коп. Період вимушеного прогулу позивача з 26.12.2015 по 11.09.2017 становить 425 робочих днів.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 57349 грн. 50 коп.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "11" вересня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" грудня 2017 р.