Справа № 802/1972/17-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 грудня 2017 р. Справа № 802/1972/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

У судовому засіданні 20.11.2017 року, суд усною ухвалою із занесенням її до журналу судового засідання, замінив неналежного відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на належного - Державну службу України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що постановою Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області від 24.10.2017 року №032047 до нього було застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн., за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Разом із тим, дану постанову позивач вважає протиправною, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.05.2000 року №279, яким була затверджена форма квитково-касового листа, втратив чинність з 02.10.2006 року, на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 року №503, а тому на даний момент, чинним законодавством не передбачено форми квитково-касового листа, а тому він і не вівся. Крім того, зазначив, що чинним законодавством не передбачено обов'язку ведення індивідуальної книжки водія безпосередньо водієм, адже згідно п. 6.1, 6.2 Положення №340 від 07.06.2010 року, облік робочого часу водія ведеться перевізником.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статті 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 25.09.2017 року старшими державними інспекторами ВДК Баранчуком О.І. та Ганзієм Ю.А. проведено перевірку транспортного засобу марки ПАЗ 4234, д.н.з НОМЕР_1, який виконував маршрут: "Вінниця - Зарванці", та належить ОСОБА_2

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом АВ №030746 від 25.09.2017 року, у висновках якого встановлено порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (надання послуг по перевезенню пасажирів по маршруту "Вінниця - Зарванці" без оформлених документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково-касового листа та індивідуальної книжки водія).

На підставі виявлених перевіркою порушень, відповідачем винесено постанову №032047 від 24.10.2017 року про застосування до ОСОБА_2 адміністративного-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

Незгода ОСОБА_2 із даною постановою №032047 від 24.10.2017 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаюсь щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначені вимоги до автомобільного перевізника. Автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

В даному ж випадку, одними зі встановлених в ході перевірки порушень було не оформлення позивачем квитково-касового листа, наявність якого є обов'язковою за вимогами Закону України "Про автомобільний транспорт".

Форма квитково-касового листа для обліку квитків на міських, приміських та міжміських автобусних маршрутах була затверджена Інструкцію про порядок обліку бланків на проїзд автомобільним транспортом і готівки, отриманої від перевезень пасажирів та багажу, затвердженою наказом Міністерства транспорту України від 31.05.2000 року №279.

Разом із тим, даний наказ було скасовано наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 503 від 25.05.2006 року "Про затвердження типових форм квитків на проїзд пасажирів та перевезення багажу на маршрутах загального користування".

При цьому, обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача вказує на те, що статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" дійсно вимагається наявність у водія квитково-касового листа, однак чинним законодавством не затверджено його форму, у зв'язку з чим вважає, що обов'язок його ведення відсутній. Також зазначив, що у водія ОСОБА_5, під час здійснення перевірки, квитково-касовий лист був у наявності, однак не був оформлений.

Проте, суд зазначені вище твердження представника позивача оцінює критично, оскільки норми Закону мають вищу юридичну силу та є обов'язковими для виконання на всій території України. Виконання положень ч. 2 ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо необхідної наявності у водія квитково-касового листа є обов'язковим і для позивача як перевізника, а за відсутності на момент проведення перевірки його затвердженої типової форми, позивач мав змогу використовувати, зокрема самостійно розроблені форми цих документів, які були в наявності у водія ОСОБА_5

Що ж до посилань представника позивача на положення п. п. 6.1, 6.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту і зв'язку України від 07.06.2010 року №340, які, на його думку, свідчать про відсутність обов'язку ведення індивідуальної контрольної книги водія, адже облік робочого часу водія здійснюється саме перевізником, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із п. 6.2 Положення №340, облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Водночас, п. 6.3 передбачено, що водій, який керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку (додаток 3).

Із аналізу наведених положень слідує, що якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, який є контрольним пристроєм, що встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про його рух (п. 1.5 Положення №340), обов'язковою є наявність та ведення водієм індивідуальної контрольної книжки.

В даному ж випадку, належний позивачу транспортний засіб не обладнаний технографом, а тому, відповідно, обов'язковою була наявність у водія ОСОБА_5 належним чином оформленої індивідуальної контрольної книжки.

З огляду на викладене, посилання представника позивача на відсутність обов'язку ведення індивідуальної контрольної книжки, на переконання суду, також є необґрунтованими.

Відтак, суд доходить висновку, що позивачем не були належним чином дотримані усі вказані вимоги чинного законодавства, порушення яких були зафіксовані в акті перевірки АВ №030746 від 25.09.2017 року.

Згідно статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для звернення до суду та обґрунтування заявлених вимог свого належного підтвердження в процесі розгляду справи не знайшли, у зв'язку з чим у задоволені даного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна