Справа № 2-а-7525/10/2270
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-7525/10/2270
Головуючий у 1-й інстанції: Касап В.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Голоти Л. О.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України та Міністерства фінансів України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Вінницького окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості із заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

До Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_3 було подано позовну заяву з вимогами до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Вінницького окружного адміністративного суду щодо визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості із заробітної плати.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.12.2011 року було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_3, визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Вінницького окружного адміністративного суду щодо не нарахування ОСОБА_3 заробітної плати та матеріальної допомоги за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з розрахунку посадового окладу в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення виплат. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України та Вінницький окружний адміністративний суд провести перерахунок і виплату ОСОБА_3 заробітної плати та матеріальної допомоги за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року, визначивши їх розмір із урахуванням посадового окладу з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення виплат, з урахуванням раніше проведених виплат. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України та Вінницький окружний адміністративний суд провести нарахування та виплату ОСОБА_3 компенсації витрат частини заробітної плати, матеріальної допомоги у зв'язку із порушенням строків їх виплати за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, позивач та відповідачі: ДСА України, Міністерство фінансів України подали апеляційні скарги.

ДСА України та Міністерство фінансів України, з посиланням та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати незаконну, на думку апелянтів, постанову від 28 грудня 2010 року і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу.

В судове засідання належним чином повідомленні сторони не зявились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційних скарг, а особиста участь сторін у судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з таких підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 працює на посаді судді Вінницького окружного адміністративного суду з 01 липня 2009 року, її заробітна плата розраховувалась з посадового окладу в розмірі 2822 грн. (332 грн. х 8,5 = 2822 грн.).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд І інстанції виходив з того, що нарахування та виплата позивачу заробітної плати та матеріальної допомоги, розрахованої з посадового окладу у розмірі 8,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на законодавчому рівні, повинна здійснюватись починаючи з 19 серпня 2009 року до 31 грудня 2009 року, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; постанова Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865" в частині доповнення пунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 втратили чинність лише з 19 серпня 2009 року, на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 року, яка набула законної сили 19.08.2009 року.

Також визнаючи протиправною бездіяльність ДСА України, Міністерства фінансів України та Вінницького окружного адміністративного суду щодо не нарахування позивачу заробітної плати та матеріальної допомоги за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року, суд І інстанції дійшов висновку, що відповідачами всупереч ст. 129 Конституції України та ст.ст. 7, 14 КАС України не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу позивачу, оскільки нарахування заробітної плати здійснювалось на підставі скасованого пункту Постанови Кабінету Міністрів України № 865.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з зазначеними правовими висновками.

У статті 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріпленої у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Отже гарантована Конституцією України незалежність суддів забезпечується, в тому числі, фінансуванням державою належних умов функціонування судів та діяльності суддів.

Відповідно до ст. 14 Закону "Про судоустрій України" № 3018 від 07.02.02 р., який діяв у період роботи позивача до дати набрання законної сили Законом України "Про судоустрій і статус суддів", однією з гарантій самостійності і незалежності суддів було належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускалось звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Конституційний суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо гарантій незалежності суддів у своїх рішеннях, зокрема, від 24.06.1999 р. у справі №6-рп/99, від 20.03.2002 р. у справі № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. у справі № 19рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. у справі № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. у справі № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 р. у справі № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

У вказаних рішеннях зазначено, що за змістом ст. 126 Конституції України положення частини третьої ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозвязку з частиною восьмою ст.14 Закону України "Про судоустрій України" треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

З урахуванням статусу позивача як професійного судді, якому гарантовано належне фінансове та матеріально-технічне забезпечення (ч. 1 ст. 130 Конституції України) держава взяла на себе обов'язок забезпечити реалізацію цих гарантій, а тому вони не можуть бути звужені або скасовані іншими нормативними актами (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про статус суддів" у редакції, яка діяла на час існування спірних відносин, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці суддів", яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року, затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України. Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1 - 6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

Додатком 5 до Постанови КМУ № 865 з 01.01.2006 року встановлені розміри посадових окладів керівників та суддів місцевих спеціалізованих судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, відповідно до якого посадовий оклад судді Вінницького окружного адміністративного суду становить 8,5 розмірів мінімальних заробітних плат.

Кабінетом Міністрів України 31.12.2005 року видано постанову N 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. N 865". Серед іншого, постанову доповнено пунктом 4-1, за змістом якого розміри посадових окладів встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.

Проте, постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, що набула законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року, пункт 4-1 постанови КМУ № 865 визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року зазначені судові рішення залишені без змін.

Отже, виплата заробітної плати суддям з урахуванням розмірів визначених пунктом 4-1 постанови № 865 є протиправною.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи заробітна плата позивачу виплачувалась з урахуванням пункту 4-1 постанови № 865, і без врахування змін розмірів мінімальної заробітної плати, що визначалися Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, що в свою чергу є прямим порушенням закону.

Відповідно пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03 грудня 1997 року № 13 "Про практику розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних, посадових і службових осіб у сфері управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян" (чинна на момент прийняття постанови Печерським районним судом м. Києва від 19.03.2007р.) рішення суду про визнання неправомірним нормативно-правового акту або окремої його частини, яке набрало законної сили, тягне за собою недійсність цього акта чи його частини з моменту його прийняття.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з 01.06.2005 року для розрахунку заробітної плати суддів, гарантований мінімальний посадовий оклад судді, мав відповідати кількості мінімальних заробітних плат, визначених схемою посадових окладів суддів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року з подальшим перерахунком відносно до зростання мінімальної заробітної плати, розмір якої встановлено Верховною Радою України у Законі України про Державний бюджет на відповідний рік, а тому застосування для нарахування заробітної плати суддям, положень постанови Кабінету Міністрів України № 1243 від 21.12.2005 року та постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року, якими встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 865 залежать від розміру мінімальної заробітної плати на день ухвалення даних нормативно-правових актів (332,00 грн.) з одночасною забороною перераховувати оклади при підвищенні мінімальної заробітної плати, є неправомірним оскільки, обмежує обсяг досягнутих, гарантованих Конституцію та законами, прав щодо оплати праці суддів.

Отже, вивчивши матеріали вищевказаної адміністративної справи та доводи апеляційних скарг, враховуючи, що інших обставин в обґрунтування своїх вимог апелянтом не надано, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у звязку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України та Міністерства фінансів України, залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_4

< Список > ОСОБА_2

< Список >

< Список >