Справа № 804/5101/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2017 р. Справа № 804/5101/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді суддів:Коренева А.О. Тулянцевої І.В. Верби І.О.
при секретаріГолод К.Д.
представника позивача ОСОБА_5 представника відповідача Петрушевської І.О. представника третьої особи - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_8 до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері держаної реєстрації Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії ,-
У серпні 2017 року ОСОБА_8 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України та Комісії з питань розгляду скарг у сфері держаної реєстрації Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити певні дії про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
визнати протиправними дії Комісії з питань розгляду скарг у сфері держаної реєстрації щодо розгляду скарги ОСОБА_9;
визнати неправомірним Висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері держаної реєстрації від 02.12.2016 року щодо розгляду скарги ОСОБА_9;
скасувати Висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері держаної реєстрації від 02.12.2016 року щодо розгляду скарги ОСОБА_9;
визнати протиправним рішення Міністерства юстиції України № 3751/5 від 22.12.2016 року.
зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати державну реєстрацію реєстраційних дій по скасуванню реєстраційних дій, вчинених на рішення Міністерства юстиції України № 3751/5 від 22.12.2016 року.
Враховуючи вищезазначене позивач вважає, що розглядаючи скаргу ОСОБА_9 та приймаючи оскаржувані рішення, відповідачі вийшли за межі своїх повноважень та в порушення Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затверджений постановою КМУ 1125 від 25 грудня 2015 року, не забезпечили належним чином право позивача на захист та особисту участь під час розгляду скарги
Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено - ОСОБА_9
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Обґрунтовуючи свою думку у поясненнях, викладених у запереченнях на позов. Позиція відповідача аргументована тим, що наказ Міністерства юстиції України № 3751/5 від 22.12.2016 року та дії Комісії щодо розгляду скарги ОСОБА_9, висновки Комісії від 02.12.2016 року щодо розгляду скарги, є такими, що прийняті з дотриманням положень Порядку № 1128 від 25.12.2015 року.
Представник третьої особи заперечував проти позовних вимог просив відмовити у задоволенні позову. Також представником третьої особи було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач мав можливість дізнатися про порушення своїх прав з 22 грудня 2016 року, а з позовом звернувся у серпні 2017 року. Таким чином, строк звернення до суду з адміністративним позовом пропущено. Відтак, клопотання зводиться до того, що оскільки позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог ст. 100 КАС України.
Вирішуючи питання залишення позовної заяви без розгляду суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Згідно п. 9 ч 1. ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Отже, чинне законодавство з встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно зі ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на судовий захист.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.
Так, у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку із пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, оскільки доказів отримання позивачем оскаржуваного наказу, суду не надано, як і доказів його належного повідомлення про розгляд скарги ОСОБА_9
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з Рішенням співвласників № 20-09-2016/1 Приватного підприємства «Ньотон» від 20 вересня 2016 року право власності на Приватне підприємство «Ньотон» статутний капітал якого становить 200 100, 00 гривень передано на користь ОСОБА_8. Крім того, контроль за державну реєстрацію вищевказаних змін покладено на нового власника Підприємства - ОСОБА_8, щодо внесення та затвердження відповідних змін до статуту Приватного підприємства «Ньотон», а також звернутися до органів державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з метою внесення вищевказаних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно п. 8 Рішенням власника № 20-09-2016/2 Приватного підприємства «Ньотон» від 20 вересня 2016 року, обов'язок, щодо державної реєстрації вищевказаних змін до статуту Підприємства та відомостей про Підприємство, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних, осіб-підприємців та громадських формувань, покладено на ОСОБА_8 (а.с. 23)
01 листопада 2016 року ОСОБА_9 звернулася зі скаргою на дії державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації в обґрунтування якої посилалась на те, що державним реєстратором не було перевірено повноваження заявника на підписання та надання документів на проведення вищезазначених реєстраційних дій.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_9, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі за текстом - Комісія) склала висновок від 02.12.2017 року, згідно із яким встановлено, що при вчиненні реєстраційних дій було допущено порушення законодавства, оскільки документи, подані для проведення реєстраційних дій, не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме:
документи подано особою, яка не має на це повноважень.
Не погоджуючись із висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 02.12.2016 року та Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2016 № 3751/5, позивач звернувся до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спору у даній адміністративній справі є наказ Міністерства юстиції України про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи оскаржуване рішення Міністерства юстиції України на відповідність названим критеріям, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги, у тому числі, на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі рішення суду).
Відповідно до п 2 Розділу І Положення № 37/5 комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства.
Згідно із розділом ІІІ Положення № 37/5 формою роботи комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання комісії визначає її Голова. Засідання комісії є правомочним у разі участі в ньому не менш як двох третин її складу. Секретар комісії завчасно повідомляє членів комісії, а також скаржника та/або його представника, суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб про порядок денний запланованого засідання, дату, час і місце його проведення, а також надає/надсилає членам комісії та зазначеним особам необхідні матеріали в електронному або паперовому вигляді.
Розгляд питання на засіданні комісії включає такі етапи: 1) доповідь члена комісії, співдоповіді (у разі потреби); 2) запитання членів комісії доповідачу, співдоповідачам, відповіді на них; 3) виступи членів комісії та скаржника та/або його представника, суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб з питання, що розглядається; 4) внесення пропозицій членами комісії, їх обговорення; 5) оголошення Головою комісії про припинення обговорення питання; 6) заключне слово доповідача, співдоповідачів (за їх бажанням); 7) голосування.
Рішення з питань, що розглядаються на засіданнях комісії, приймаються шляхом голосування простою більшістю голосів присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос Голови комісії є ухвальним. Під час проведення засідання комісії секретарем комісії ведеться протокол засідання комісії, який повинен містити перелік осіб, присутніх на засіданні, порядок денний засідання, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте комісією рішення. Рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії. Висновок комісії повинен містити такі відомості: дата, час та місце його складення; перелік осіб, присутніх на засіданні комісії; реквізити та суть скарги, розгляд якої здійснюється комісією; відомості про наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначені у скарзі, та інших обставин, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги; окрема думка члена комісії у разі її наявності та оформлення у письмовому вигляді; узагальнюючий висновок щодо відповідності/невідповідності законодавству у сфері державної реєстрації рішення, дії або бездіяльності суб'єкта оскарження, щодо задоволення кожної з вимог скаржника або відмови в їх задоволенні з відповідним обґрунтуванням та посиланням на норми законодавства; відомості про рішення/реєстраційні дії, що підлягають скасуванню, а також про дії, що підлягають вчиненню у зв'язку зі скасуванням рішення/реєстраційної дії або у зв'язку з визнанням оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, та про суб'єкта, що буде вчиняти такі дії. Висновок комісії, разом з проектом відповідного наказу, Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України подає для підпису Міністру юстиції України.

Відповідно до п. 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Таким чином, позивач, як власник підприємства на час розгляду скарги, мав бути запрошений до розгляду скарги Комісією.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що позивач не повідомлявся про час та місце розгляду скарги, а також йому не надавалася її копія та додані до неї документи, що позбавило позивача як зацікавлену особу, отримавши таке повідомлення, одержати всі необхідні матеріали та належним чином підготуватись до розгляду скарги.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», і «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що розгляд скарги, з порушенням встановленої законом процедури, є перевищенням відповідачами наданих їм повноважень та здійсненням їх у спосіб, не передбачений законом, тому не можуть вважатися законними і обґрунтованими рішення відповідачів, які прийняті з порушенням порядку їх прийняття та без надання позивачу можливості ознайомитися із змістом скарги, та надати свої пояснення щодо її суті, з метою захисту своїх прав та інтересів.

Із наданих заперечень відповідача вбачається, що відповідач здійснив повідомлення про розгляд скарги ОСОБА_9, на сайті Департаменту Державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України та жодних повідомлень, а тим більш копії скарги та доданих до неї документів на адресу позивача не направлялось, що унеможливило участь позивача у розгляді зазначеної скарги та свідчить про порушення відповідачами встановленої законом процедури розгляду скарги, а саме п.9-11 Порядку № 1128.

Посилання Міністерства юстиції України на розміщення оголошення на офіційному сайті щодо розгляду по суті скарги ОСОБА_9, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.11.2016 року за № 34152-0-33-16, як на доказ виконання вимог п.10 Порядку № 1128 є необґрунтованим, оскільки із тексту даного повідомлення не вбачається можливим встановити суті скарги, що, в свою чергу не дає змоги встановити, що розгляд даної скарги стосується прав та інтересів позивача.

Беручи до уваги встановлені судом порушення, з боку відповідачів, під час прийняття та розгляду скарги ОСОБА_9 від 01.11.2016 р., суд приходить до висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 22 грудня 2016 року № 3751/5 „ Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", прийнятого за результатами розгляду вищезазначеної скарги по суті.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.7 цієї статті суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із вищезазначеного слідує, що суб'єктом владних повноважень можуть виступати органи державної влади, а також юридичні особи публічного права, наділені владно-управлінськими функціями з метою реалізації публічних інтересів держави чи територіальної громади.

Відповідно до Положення «Про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок), забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

П.1 розділу 2 встановлено, що до складу комісії включаються посадові особи Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.8, 10 р.3 рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії.

Висновок комісії, оформлений відповідно до пункту 8 розділу III цього Положення, разом з проектом відповідного наказу Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України подає для підпису Міністру юстиції України, його першому заступнику або заступнику Міністра з питань державної реєстрації.

Відповідно до Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1128 суб'єктом розгляду скарги є Міністерство юстиції, яке згідно п.12 Положення за результатами розгляду скарги та на підставі висновків комісії приймає вмотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні у формі відповідного наказу.

Відповідно до п.1 Порядку №1128 постійно діючі комісії утворюються Мінюстом саме для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги, тобто Мінюстом.

Відповідно до п. 19 Положення №1128 рішення, дії або бездіяльність суб'єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом даної норми закону предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що Комісія не являється суб'єктом владних повноважень, не здійснює владних управлінських функцій, а є органом, що входить до структури Мінюсту, виконує консультативно-дорадчі функції, за результатами своєї роботи приймає рішення у вигляді висновків, які містять рекомендаційний характер, не породжують прав та обов'язків для їх суб'єктів, а тому не можуть бути предметом оскарження в порядку КАС України.

Відповідно, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 02 грудня 2016 року, виданий за результатами скарги ОСОБА_9 від 01 листопада 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 року за № 28 задоволенню не підлягають.

Крім того, розглядаючи вказаний спір по суті заявлених позовних вимог, має значення саме повноваження ОСОБА_8 на час подання документів для проведення реєстраційних дій державному реєстратору, оскільки рішення Комісії та винесений оскаржуваний Наказ вмотивовані саме подання документів особою, яка не має на це повноважень.

Так, розглянувши скаргу ОСОБА_9 від 01.11.2016 на рішення та дії, пов'язані з введенням реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно приватно підприємства «ІНСТАЙЛ БІЛДІНГ» (назва до проведення оскаржуваних реєстраційних дій - приватне підприємство «НЬЮТОН» Комісія встановила наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації і змін до відомостей про юридичну особу, що містять в ЄДР, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи:

1)заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР;

2)примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу правління юридичної особи про зміни, що вносяться до ЄДР, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про іісцезнаходження та про здійснення зв'язку з юридичною особою;

3) установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі;

4) документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених ст. 36 Закону;

5) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, та/або рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про примусове виключення із складу засновників (учасників) юридичної особи або ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі внесення змін, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи.

Відповідно до частини дев'ятнадцятої статті 17 Закону у разі подання документів, крім випадку, коли відомості про повноваження цього представника містяться в ЄДР, представником додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

Відповідно до частини двадцятої статті 17 Закону у разі участі представника засновника (учасника) юридичної особи у прийнятті рішення уповноваженим органом управління юридичної особи додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

20.09.2016 року державним реєстратором проведено реєстраційні дії № 6025428 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» та № 7025428 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах». Зазначеними реєстраційними діями змінено керівника, склад учасників та підписантів, місцезнаходження, найменування та кінцевого бенефіціарного власника (контролера) Підприємства.

Для проведення зазначених реєстраційних дій державному реєстратору, позивачем подано такий комплект документів:

1) заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, підписану ОСОБА_8 20.09.2016; 2) нотаріально посвідчену копію рішення співвласників Підприємства від 20.09.2016 №20-09-2016/1; 3) рішення власника Підприємства від 20.09.2016 № 20-09-2016/2; 4) нову редакцію статуту Підприємства; 5) копії квитанцій про сплату адміністративного збору; 6) копію довіреності від 19.09.2016 на уповноваження ОСОБА_11 діяти від імені ОСОБА_9; 7) копію довіреності від 19.09.2016 на уповноваження ОСОБА_11 діяти від імені ОСОБА_12

Комісією було встановлено, що документи, подані для проведення вищезазначених реєстраційних дій, не відповідають вимогам законодавства, виходячи з такого.

Серед документів подано заяву про державну реєстрацію за формою, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 06.01.2016 № 15/5 «Про затвердження форм заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.01.2016 за № 14/28144, без урахування змін, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 06.05.2016 № 1327/5 «Про затвердження Змін до форм заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.05.2016 за №681/28811.

А також, що власником Підприємства було прийнято рішення від 20.09.2016 № 20-09-2016/2 звільнити з посади директора Підприємства ОСОБА_13 та призначити на цю посаду нового власника Підприємства (ОСОБА_8) з 21.09.2016, однак згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, заявник (ОСОБА_8) звернувся та подав вищезазначений комплект документів державному реєстратору 20.09.2016, не надавши примірник оригіналу (нотаріально засвідчену копію) документа, що засвідчує його повноваження.

Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону встановлено, що підставою для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації, є подання документів або відомостей, визначених цим Законом, не в повному обсязі.

Так, згідно Рішення власника № 20-09-2016/2 ПП «Ньютон» від 20.09.2016 року ОСОБА_8 прийняв права власника Приватного підприємства «Ньютон» на підставі Рішення власників № 20-09-2016/1 ПП «Ньютон» від 20.09.2016 року в наслідок чого, позивачем було прийнято рішення про перейменування підприємства на назву Приватного підприємства «Інстайл Білдінг», змінено місцезнаходження підприємства та затверджено статут товариства в новій редакції з обов'язковим проведенням відповідної державної реєстрації, обов'язок проведення якої поклав на себе. Тобто, позивач на час проведення реєстраційних дій 20.09.2016 року був одноособовим власником підприємства та здійснив всі необхідні дії на подання документів для проведення реєстраційних дій державному реєстратору. Таким чином, вищевказане спростовує висновки відповідача, щодо подання документів особою, яка не має на це повноважень.

Крім того, подання заяви про державну реєстрацію за формою, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 06.01.2016 № 15/5 «Про затвердження форм заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.01.2016 за № 14/28144, без урахування змін, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 06.05.2016 № 1327/5, не є істотним порушення, оскільки у поданій заяві відсутні ті графи, які не потрібно було заповнювати заявнику, а державним реєстратором під час прийняття заяви, не було встановлено відсутності необхідної інформації для державної реєстрації. Більш того, доводи скарги ОСОБА_9 стосувалися виключно повноважень заявника.

Із поданої скарги ОСОБА_9 вбачається, що довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. від 19.09.2016 року, за реєстровим № 1103, на підставі, якої були вчиненні дії щодо передачі майнових прав підприємства, вона не підписувала (а.с. 76-77). Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин на час розгляду справи суду не надано та судом не встановлено. Доказів щодо оспорювання довіреності в судовому порядку суду не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За приписами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття оскаржуваного наказу та не спростував доводи позивача, наведені в позові, у зв'язку із чим прийняв необґрунтоване рішення, що порушує права позивача.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_8 до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері держаної реєстрації Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 22 грудня 2016 року № 3751/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань».

Зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати державну реєстрацію реєстраційних дій по скасуванню реєстраційних дій вчинених на підставі рішення Міністерства юстиції України № 3751/5 від 22 грудня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_8 судові витрати у сумі 1280,00 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, зазначені в ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Судді: А.О. Коренев І.В. Тулянцева І.О. Верба