Справа № 361/4141/17
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 361/4141/17
провадження № 2-а/361/456/17
Постанова

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши у приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області в порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Броварського міського відділу (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід II групи.

У 1986 році позивач перебував на службі в Броварському РВ ГУМВС України в Київській області і був відряджений до зони відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи 27 і 28 квітня 1986 року в м. в м. Прип'ять і, де від впливу іонізуючого випромінювання, втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом.

23 червня 2017 року позивачем була отримана від Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області довідка за № 79 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

Згідно даної довідки, розмір заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять Чорнобильського району за квітень 1986 року становить 72,80 крб.

Позивач звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством та надати нову довідку про отриману заробітну плату, одержаної за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача.

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати протиправними дії Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку грошового забезпечення, одержаного за роботу в зоні відчуження ЧАЕС, визначити розмір грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 в сумі 792 крб. 40 коп., одержаного за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять Чорнобильського району з 27.04.1986 р. по 28.04.1986 р., та зобов'язати Броварське МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області здійснити перерахунок з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити ОСОБА_1 у довідку про грошове забезпечення (заробітну плату) за роботу в III зоні небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в м. Прип'ять 27.04.1986 р. та 28.04.1986 р. (кратність 5, денна тарифна ставка 14,00 крб.) із включенням до неї одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 630 карбованців, добових в розмірі 7 карбованців, збереженої заробітної плати за дні роботи в зоні в розмірі 15,40 крб. та заробітної плати в сумі 140 карбованців за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять Чорнобильського району з 27.04.1986 р. по 28.04.1986 р., що в загальному складає 792 крб. 40 коп., і надати довідку з урахуванням вказаних виплат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 183-2 КАС України, справа повинна бути розглянута у поряку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Копію ухвали суду та адміністративного позову з відповідними додатками було отримано відповідачем Броварським міським відділом (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області 07 листопада 2017 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, у встановлений законом строк жодних заперечень на позов від відповідача до суду не надійшло.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід II групи.

У 1986 році позивач ОСОБА_1 перебував на службі в Броварському РВ ГУМВС України в Київській області і був відряджений до зони відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи 27 і 28 квітня 1986 року в м. в м. Прип'ять і, де від впливу іонізуючого випромінювання, втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом, що підтверджується довідкою Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області № 79 від 06 серпня 2010 року, згідно якої розмір заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять Чорнобильського району за квітень 1986 року становить 72,80 крб.

Згідно довідки за № 79 від 06 серпня 2010 року, виданої Броварським міським відділом головного управління МВС України в Київській області за роботу в м. Прип'ять за 27.04.1986 р. та 28.04.1986 р. виплачена заробітна плата (грошове забезпечення) в сумі 72,80 крб. При цьому, оплата праці за дні роботи в зоні розрахована так: (100,00+110,00):30 * 2 дні * 4 кратність = 57,40 крб. Збережена заробітна плата: грошове утримання: (посадовий оклад 100,00 крб.; оклад за звання - 110,00 крб.; вислуга років - 21,0 крб.)=15,40 крб.

Відповідач виключив з переліку, зазначені у довідці № 79 від 06.08.2010 р. нормативно-правові акти, зазначивши лише Постанову Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 р. № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища», чим порушив право позивача на соціальний захист, визначений у ст. 46 Конституції України, оскільки з вини відповідача до неї не включено цілий ряд виплат, які належали позивачу до виплати, і з вини ж відповідача або не були взагалі нараховані, або не включені у довідку.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» і п.п. 1.11 ОСП-72/80 основних санітарних правил, оплачуватися має весь час знаходження працівника в умовах радіації більше 1,4 мілібер на годину (без засобів індивідуального захисту).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 778 від 23.10.1973 р. не може скасовувати норму закону про відшкодування фактичних збитків, завданих громадянину ядерним інцидентом згідно п. 1, 2, 3 ст. 2 Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення».

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ЛНА на ЧАЕС (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 р. № 224/8.13).

Спірні правовідносини між сторонами виникли, з моменту звернення позивача до відповідача.

У відповідності до розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» № 964 від 17 травня 1986 року в тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації, йому виплачується одноразова винагорода - особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені ст. 5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 1998 року.

Згідно цієї норми, основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних лозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до частини 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986 - 1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

По своїй займаній посаді і спеціальному званню на той час позивач ОСОБА_1 відносився до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, таким чином, одноразова грошова винагорода, з урахуванням дози радіоактивного ураження організму позивача складає 630,0 карбованців (210 х 3 = 630), оскільки оклад грошового утримання по посаді і спеціальному званню позивача складав 210,00 крб. (посадовий оклад - 100,00 крб. + оклад по спеціальному званню - 110,00 крб.).

Згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії BP СРСР, PM СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції», було постановлено «виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі. Особам офіцерського складу, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати, крім того, добові».

Тобто, зазначена норма була обов'язковою до виконання в частині нарахування окладу позивачу ОСОБА_1 у подвійному розмірі, а як вбачається з наданої довідки грошове утримання (посадовий оклад і оклад за звання) взяті в однократному розмірі - по 7 крб. за день, добові взагалі не нараховувались, хоча ці норми носили обов'язковий характер. Постановою СРСР, ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 р. та постановою РМ УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 р. «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» були встановлені добові у розмірі 3 крб. 50 коп.

Право позивача ОСОБА_1 на отримання подвоєних окладів за посадою та спеціальним званням підтверджується також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 р. № 1006, яким з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, дозволити МВС перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Таким чином, денна тарифна ставка позивача ОСОБА_1 за дні роботи (служби) в зоні відчуження складає 14,00 крб. (7x2= 14,00). А добові за роботу в м. Прип'ять 3,50 крб. х 2 робочих дня = 7 крб. Відповідно до підпункту третього пункту першого постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 було постановлено надати право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, у розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964.

Згідно Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 р. № 1031-рс було вирішено поширити на військовослужбовців, начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964. При цьому, грошове утримання у підвищених розмірах виплачувати виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладів за військовим чи спеціальним званням.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964 були встановлені зони небезпеки, де оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, розташованих на III, II і І зону небезпеки, провадилась відповідно у 5, 4, 3 - кратному розмірі тарифних ставок (посадових окладів).

Перелік населених пунктів і виробничих об'єктів, де оплата праці проводилась відповідно до зон небезпеки, затверджено рішенням Урядової комісії від 07.08.86 року № 87, згідно якого у квітні 1986 року м. Прип'ять відносилось до III зони небезпеки.

Позивач ОСОБА_1 був відряджений для участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 27.04.1986 р. та 28.04.1986 р. в. м. Прип'ять (2 дні в III зоні).

Таким чином, оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження позивача ОСОБА_1 складає 792,40 крб., виходячи з наступного розрахунку:

- за роботу в м. Прип'ять 27.04.1986 р. та 28.04.1986 р. складає 162,40 крб.: 14,0 крб. (денна тарифна ставка) х 2 (робочих дня) х 5 (кратність) = 140,00 крб. + 15,40 крб. (збережений з-к) + 7,00 крб. (добові) = 162,40 крб.;

- одноразова грошова винагорода за отриману гранично допустиму дозу радіації складає 630 крб.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», зазначені нормативні акти не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України, іншими нормативними актами порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, не передбачені, у зв'язку з чим вони є діючими на теперішній час.

Відповідно до статі 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 р. № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Згідно статті 15 цього ж Закону видача довідок про заробітну плату у період роботи (служби) з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами (військкоматами), які відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» несусь матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її».

Листом Міністерства праці України від 22.11.1995 р. № 09-3815 повідомлялося, що у разі неправильного нарахування заробітної плати особам, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках, згідно з листом Міністерства праці України від 29 10.1992 № 09-3751 Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС від 29.10.1992 р. № 1082/ЗК та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 р. № 13-412/308 на підставі стверджуючих документів підприємство (організація), яке відряджало працівника в зону відчуження (або його правонаступник), має зробити перерахунок заробітної плати і надати довідку про новий розмір заробітної плати в зоні відчуження для подання до органу Пенсійного Фонду України за місцем проживання особи - для перерахунку розміру пенсії.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати: до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що грошові компенсаційні виплати у вигляді добових віднесено до додаткової заробітної плати.

Відповідно дост. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Рішенням Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 86, 99, 100, 159-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку грошового забезпечення, одержаного за роботу в зоні відчуження ЧАЕС.

Визначити розмір грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 в сумі 792 крб. 40 коп., одержаного за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять Чорнобильського району з 27.04.1986 р. по 28.04.1986 р.

Зобов'язати Броварське МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області здійснити перерахунок з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити ОСОБА_1 у довідку про грошове забезпечення (заробітну плату) за роботу в III зоні небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в м. Прип'ять 27.04.1986 р. та 28.04.1986 р. (кратність 5, денна тарифна ставка 14,00 крб.) із включенням до неї одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 630 карбованців, добових в розмірі 7 карбованців, збереженої заробітної плати за дні роботи в зоні в розмірі 15,40 крб. та заробітної плати в сумі 140 карбованців за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять Чорнобильського району з 27.04.1986 р. по 28.04.1986 р., що в загальному складає 792 крб. 40 коп., і надати довідку з урахуванням вказаних виплат.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сердинський В. С.