Справа № 761/30553/17
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/695/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №3 батальону №3 Дерев`янко Максима Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:
В серпні 2017 року в провадження судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №3 батальону №3 Дерев`янко Максима Олеговича, де позивач просила суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА №151163 від 24.08.2017 року за ч.3 ст.122 КупАП у справі про адміністративне правопорушення про накладення штрафу та застосувати до неї усне попередження, а провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що згідно оскаржуваної постанови вона 24.08.2017 року під час керування автомобілем марки «РАВ 4» д.н.з. НОМЕР_1 по вул..Б.Хмельницького, 6 в м.Києві здійснила стоянку в другому ряді, чим порушила вимоги п.п.15.4 ПДР України. При винесені оскаржуваної постанови працівник поліції не врахував обставини того, що в цей день поліцією було перекрито вул..Б.Хмельницького без забезпечення парковки транспорту, а тому позивач була вимушена запаркувати керований нею автомобіль та здійснити зупинку всього на 4 хвилини, що підтверджується фіксацією правопорушення. Між тим, працівник поліції виніс відносно позивачки постанову про накладення адміністративного правопорушення без з`ясування обставини зупинки, місця розташування та заперечення щодо її складання з боку позивачки. Пояснення відібрані не були та її заперечення не враховані. При цьому, протокол про вчинення адміністративного правопорушення інспектор поліції не складав, а одразу виніс постанову про винність позивача, що не відповідає вимогам чинного законодавства та рішенню Конституційного суду України від 26.05.2015 року. Об`активна сторона правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП в діях позивачки відсутня, оскільки працівник поліції не зазначив про перешкоду для кого вона здійснила такою вимушеною зупинкою. Вважає оскаржувану постанову вважає такою, що винесена незаконно, з порушенням застосування норм діючого законодавства України у зв`язку з чим просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити з викладених у ній підстав.

Відповідач, інспектор патрульної поліції роти №3 батальону №3 Дерев`янко Максима Олеговича, чи інша уповноважена особа вказаного управління в судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, у відповідності до п.5 ч.5 ст.107 КАС України заперечення на позов не надавали.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.128 КАС України, з урахуванням приписів ч.1 ст.171-2 КАС України, якою передбачено п`ять днів на розгляд справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд вирішив за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 серпня 2017 року відносно позивача інспектором патрульної служби поліції роти №3 батальону №3 Дерев`янко М.О. було винесено постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та із визначенням адмінстягнення у вигляді штрафу за порушення ч.3 ст.122 КУАП.

При цьому, згідно вказаної постанови визначено, 24.08.2017 року під час керування автомобілем марки «РАВ 4» д.н.з. НОМЕР_1 по вул..Б.Хмельницького, 6 в м.Києві здійснила стоянку в другому ряді, чим порушила вимоги п.п.15.4 ПДР України.

Копію вказаної постанови у матеріалах справи було звірено з наявним у позивача оригіналом.

Згідно п.15.4 ПДР України транспортні засоби е дозволяється ставити на проїздній частині в два і більше рядів.

Між тим, Відповідач по справі не з"явившись у судові засідання, не надав суду доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо порушення позивачем саме вказаних вимог ПДР України за наведених у постанові обставин, відсутня схема огляду місця події, пояснення очевидців чи свідків вказаного порушення.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Незважаючи на те, що згідно ст. 251 КАС України, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові, прийнятій відповідачем не надано будь-якої оцінки обставинам вчинення вказаного правопорушення з боку позивача.

Однак, суду не надано доказів наявності в діях позивача усіх ознак складу правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП з викладених у постанові від 24.08.2017 року обставин, не з`ясував наявність умислу в його діях, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Відтак, відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В порушення вказаних вимог Відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином за таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Крім того, суд вважає, що є недопустимий поверхневий підхід до встановлення усіх обставин вчинення адміністративного правопорушення з боку відповідача та не складання останнім спершу протоколу про адміністративне правопорушення, а одже щодо скороченого розгляду вказаної справи щодо нього з огляду на наступне.

Так, у відповідності до вимог ч.2-6 ст.258 КУпАП України протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, як встановлено у цій справі жодних доказів фіксування зазначеного правопорушення у автоматичному режимі не було, а особа, щодо якої було винесено постанову оспорила її, що є наслідком складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом рішення Конституційного суду України у справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 року розтлумачено неухильне дотримання прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про вчинення адмінправопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хото притягається до адміністративної відповідальності. Випадки скороченого розгляду справи можливе лише у разі фіксації адмінправопорушення на місці, а в інших випадках таких розгляд справ не визначений законом та призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.ст.257, 268, 277-280 КУпАП.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову в справі про адміністративне правопорушення від 24 серпня 2017 року серії ЕАА №151163 скасувати.
За умовами ст..284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган виносить одну із таких постанов: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу за ст..24-1 цього Кодексу та про закриття справи.
Згідно ст..ст.213, 217 КУпАП визначено певні орган (посадові особи), що уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення та у межах наданих ним повноважень.
У відповідності до ст..221 КУпАП в повноваження суду не передано можливість розгляду справ за ч.3 ст.122 КУПАП, а це питання належить до компетенції органів поліції.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
У зв`язку з наведеним суд не знаходить за можливе задовольнити позовні вимоги в частині застосування до позивачки усного попередження та закриття провадження щодо неї за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.
З врахуванням встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року N 3-рп/2015 суд вважає за необхідне зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 6-12, 18, 69-71, ст.87, 99, 100-106, 159, 171-2 КАС України, ст.ст. 7, 245, 251,258, 283, 284, 293 КУПАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов частково.

Постанову від 24 серпня 2017 року серії ЕАА №151163 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , винесену інспектором патрульної поліції роти №3 батальону №3 Дерев`янко Максимом Олеговичем, скасувати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: (
(