Справа № 817/75/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"05" грудня 2017 р. Справа № 817/75/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" серпня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги про сплату боргу та рішення, ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2017, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 749 грн. 65 коп., вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-03 від 16.01.2017 та рішення № НОМЕР_1 від 16.01.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано: податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 31.07.2013 № НОМЕР_2 та від 16.01.2017 № НОМЕР_3, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2017 № Ф-03 та від 03.02.2017 № Ф-712-17, Рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.01.2017.

Присуджено на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) суму судового збору у розмірі 3 200 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 17.06.2013 по 21.06.2013 посадовими особами ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_4, вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 .

За наслідками проведення такої перевірки фіскальним органом складено Акт №157//17-100 від 02.07.2013 "Про результати планової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_4, за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р." (а.с. 62-80 том 1).

У відповідності до висновків акту перевірки документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення: включення в декларацію перекручених даних, що привело до заниження оподатковуваного доходу за 2011 рік на 31 808,35 грн., за 2012 рік на 32 856,10 грн., чим порушено п.138.2 п.138.4 ст.138, п.139.1 ст.139, п.177.2 п.177.4 ст.177 ПК України. У відповідності до ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, п.177.4 ст.177 ПК України донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю у 2011 році становить - 4 771,25 грн., у 2012 році - 4 928,40 грн.

На підставі результатів перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.07.2013 № НОМЕР_2, відповідно до якого позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 9 699,65 грн. за основним платежем та 2 424,91 грн. за штрафними санкціями (а.с.61 т.1).

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 31.07.2013 № НОМЕР_2 в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у Рівненській області, яке рішенням № 514/14/10-210/245 від 17.10.2013 у задоволенні скарги відмовило.

Окрім того, в період з 06.12.2016 по 19.12.2016 посадовими особами відповідача на підставі ст.75, ст.77, ст.81, ст.82 ПК України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ, відповідно до наказу про проведення планової документальної перевірки № 421 від 25.11.2016, направлень від 06.12.2016 № 174/346/17-16-13-03, № 175/345/17-16-13-03, була проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_4, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 01.01.2011 по 31.12.2015.

За наслідками проведення такої перевірки ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області складено Акт № 177//17-16-13-03 від 30.12.2016 "Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_4, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015".

У відповідності до висновків Акту перевірки № 177//17-16-13-03 від 30.12.2016, документальною плановою виїзною перевіркою встановлені:

- порушення ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, а саме: відображення перекручених даних в деклараціях привело до заниження оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 3 714,29 грн., за 2014 рік на суму 4 535,06 грн., за 2015 рік на суму 6 415,67 грн.

Відповідно до п.164.1, п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України за результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 2 199,72 грн., в т.ч. за 2013 рік - 557,12 грн., за 2014 - 680,20 грн. та за 2015 рік - 962,40 грн.

- порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (із змінами та доповненнями), за результатами перевірки донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 27 527,36 грн., в т.ч. за 2011 рік - 11 037,48 грн., за 2012 рік - 11 401,04 грн., за 2013 рік - 1 288,86 грн., за 2014 рік - 1 573,70 грн., за 2015 рік - 2 226,28 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2017, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 2479,65 грн. (в т.ч. 2 199,72 грн. за податковими зобовязаннями та 549,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-03 від 16.01.2017 в сумі 27 527,36 грн. та рішення № НОМЕР_1 від 16.01.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5 612,91 грн. (а.с.11-15 т.1).

Також відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-712-17 від 03.02.2017, відповідно до якої станом на 31.01.2017 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 25 039,58 грн. (а.с.117 т.1).

Підставою для висновків податкового органу в Акті перевірки № 157//17-100 від 02.07.2013 про неправомірне формування підприємцем ОСОБА_3 валових витрат стало те, що підприємцем до складу витрат за 2011-2012 роки віднесено вартість придбаних товарів (електроди, брезент, спецодяг) на суму 31 808,35 грн. за 2011 рік та суму 32 856 грн. за 2012 рік, які не реалізовані у звітному періоді та обліковуються на залишках, які були надані ФОП ОСОБА_3 згідно акта інвентаризації станом на 31.12.2012.

Згідно даних обліку придбання та реалізації товарів, залишки товарно-матеріальних цінностей станом на початок періоду перевірки становили 118 285,044 грн., а має становити 51 587,59 грн. А тому податковий орган дійшов висновку, що оскільки придбані товари (електроди, брезент, спецодяг) не були реалізовані до 31.12.2012 та обліковуються на залишках, то ФОП ОСОБА_3 при визначенні валових витрат за 2011 рік безпідставно завищено собівартість реалізованого товару на загальну суму 31 808,35 грн., за 2012 рік безпідставно завищено собівартість реалізованого товару на загальну суму 32 856 грн.

В Акті перевірки № 177//17-16-13-03 від 30.12.2016 зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, повязаних із здійсненням діяльності, відображених у додатках 5 та додатку Ф4 до податкової декларації, за даними перевірки, встановлено розбіжності на загальну суму 14665,02 грн., в т. ч. за 2013 рік в сумі 3 714,29 грн., за 2014 рік в сумі 4 535,06 грн. та за 2015 рік в сумі 6 415,67 грн., що виникли в результаті порушення п.138.2, п.138.4 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України із змінами та доповненнями. Розбіжність у валових витратах за результатами перевірки, на думку відповідача, виникла у звязку з неправомірним включенням до складу витрат частини вартості матеріалів, які не були використані при виготовленні готової продукції, не відповідають фактичній сумі отриманого валового доходу та не приймали участь в оподаткованих операціях у відповідних звітних періодах (роках), що перевіряються. Згідно даних обліку доходів та витрат та пояснень підприємця встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу витрат неправомірно віднесено частину вартості матеріалів (брезент, тканина в асортименті) на загальну суму 14 665,02 грн. в т. ч. за 2013 рік - 3 714,29 грн., за 2014 рік - 4 535,06 грн., за 2015 рік - 6 415,67 грн., які фактично є відходами тканини, що утворюються при пошитті готової продукції (костюмів, курток, касет, рукавиць та інших товарів).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту пункту 5.2. розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 р. № 984 слідує, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. Однак в порушення даного Порядку контролюючий орган не наводить жодного первинного документу, на підставі якого зроблено висновок про заниження доходів.

Із описової частини акту перевірки № 157//17-100 від 02.07.2013 та акту перевірки № 177//17-16-13-03 від 30.12.2016 вбачається, що зміст встановленого в ході перевірки позивача порушення податкового законодавства в частині заниження валового доходу зводиться лише до табличного відображення даних платника податків, самостійно задекларованих ним у податкових деклараціях та даних, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей. Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинно-бухгалтерські документи. Зі змісту актів перевірок не можливо встановити, яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов подібних висновків. Також в актах перевірок відсутні посилання на конкретні первинні документи із зазначенням їх реквізитів та дат їх складання.

Зазначені обставини вказують на порушення норм чинного законодавства при складанні акту перевірки № 157//17-100 від 02.07.2013 та акту перевірки №177//17-16-13-03 від 30.12.2016, оскільки викладені в них факти не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку, що є суб'єктивним припущенням перевіряючих та порушенням відповідачем встановленого законодавством порядку проведення перевірки, а викладені відповідачем висновки в актах перевірок зроблено без дослідження належних документів. Виявлені перевірками порушення в актах перевірок не описані, не зазначено докази, які свідчать про виявлені порушення, а також відсутній обґрунтований розрахунок суми завищення позивачем собівартості реалізованих товарно-матеріальних цінностей за 2011 рік на загальну суму 31 808,35 грн., за 2012 рік на загальну суму 32 856 грн., а також докази неправомірного віднесення до витрат частини вартості матеріалів (брезент, тканина в асортименті) на загальну суму 14 665,02 грн.

Крім цього, відповідач необґрунтовано вказав на віднесення позивачем до витрат 2011-2012 років вартості придбаних товарів, які не реалізовані в звітному періоді та обліковуються на залишках платника податків станом на 31.12.2012, оскільки акт перевірки №157//17-100 від 02.07.2013 не містить будь-яких документально підтверджених відомостей про те, які саме товари, по яких сформовано витрати, залишались нереалізованими станом на 31.12.2012.

Колегія суддів зазначає, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються статтею 177 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015).

Так, згідно пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За приписами пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п. п. 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, згідно з пунктом 177.4 статті 177 П ПК України, до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

При цьому, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу валових витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із змінами, внесеними до пункту 177.4 статті 177 ПК України, починаючи з 01.01.2015, визначено перелік витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п. п. 177.4.1 - 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження відповідача, викладені в Акті перевірки №177//17-16-13-03 від 30.12.2016 про те, що витрати, які виникли внаслідок виготовлення готової продукції та особливостей технологічного процесу, не включаються до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, спростовується вищенаведеною нормою податкового законодавства.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз 2 п.44.1 ст.44 ПК України).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 №К/9991/72258/12, від 21.10.2014 №К/800/6170/14 та від 26.08.2014 №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

До перевірок та матеріалів справи позивачем було надано ряд первинних документів, що підтверджують правомірність формування валових витрат (а.с.168-247 том 1; а.с.90-249 том 2; томи 3-13; а.с.1-208 том 14).

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при перевірці позивачем були надані податковому органу всі первині документи щодо підтвердження фактичних витрат, і зауважень щодо відсутності документів чи їх невірного оформлення в акті перевірки не зазначено, тому донарахування податку на доходи фізичних осіб згідно податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2 від 31.07.2013 та № НОМЕР_3 від 16.01.2017 є протиправним.

Щодо висновків податкового органу про порушення пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (із змінами та доповненнями) та заниження єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі іменується - Закон №2464).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Тобто, по своїй правовій природі база нарахування єдиного внеску для фізичної особи-підприємця визначається із суми доходу такого підприємця.

Підставою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-712-17 від 03.02.2017, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-03 від 16.01.2017 та рішення № від 16.01.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині донарахування єдиного внеску слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2011-2015 роки і на основі яких було прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 31.07.2013 та № від 16.01.2017.

Враховуючи вищенаведені спростування правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2011-2015 роки згідно акту перевірки №157//17-100 від 02.07.2013 та акту перевірки №177//17-16-13-03 від 30.12.2016, неправомірним є також донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимог та рішення про застосування штрафних санкцій в цій частині.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

ОСОБА_2