Справа № 2а-17557/12/2670
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Волкова О.Ф.,

суддів: Гриціва М.І., Прокопенка О.Б., −

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства (далі − ПАТ) «Фідобанк» (правонаступника ПАТ «Ерсте Банк»; далі − Банк) до Міжрегіонального головного управління ДФС − Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі − ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

Банк звернувся до суду з позовом до ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 грудня 2012 року № .

На обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що висновки акта камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток Банку за три квартали 2012 року від 21 листопада 2012 року № 1353/43- (далі - Акт перевірки) ґрунтуються на неправильному застосуванні податковим органом норм Податкового кодексу України (далі - ПК), а отже, прийняте на підставі Акта перевірки податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд установив, що ДФС після проведення зазначеної перевірки склала Акт перевірки.

З Акта перевірки вбачається, що податковий орган дійшов висновку, що позивач на порушення норм пункту 153.8 статті 153 з урахуванням пункту 150.1 статті 150 ПК неправомірно включив до від'ємного фінансового результату попереднього звітного періоду по кожному виду цінних паперів суму в розмірі 100 % від'ємного фінансового результату операцій з цінними паперами та деривативами, які рахуються станом на 1 січня 2012 року, що призвело до заниження прибутку від операцій з торгівлі цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами на суму 1 453 847 489 грн 25 коп. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 141 825 251 грн 25 коп.

На підставі Акта перевірки податковий орган виніс податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2012 року № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування від всіх видів діяльності з податку на прибуток у розмірі 141 825 251 грн 25 коп.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 26 лютого 2013 року у справі № 2а-17557/12/2670 відмовив в задоволенні позовних вимог Банку до ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 серпня 2013 року зазначену постанову залишив без змін.

У подальшому Вищий адміністративний суд України ухвалою від 7 липня 2014 року вказані вище постанову та ухвалу скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 10 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував спірне податкове повідомлення-рішення.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 березня 2016 року касаційну скаргу залишив без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

У заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), посилаючись на неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту 150.1 статті 150, пункту 153.8 статті 153, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК , ДФС просить скасувати постановлені рішення та прийняти нове, яким відмовити Банку в задоволенні позовних вимог.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ДФС надала на порівняння ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 серпня 2015 року № К/800/66377/14.

Колегія суддів вважає, що заява про перегляд оскаржуваного рішення Вищого адміністративного суду України не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Проте в оскаржуваному рішенні суд касаційної інстанції, погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, виходив із того, що оскільки від'ємний фінансовий результат операцій з цінними паперами не є тотожним від'ємному значенню об'єкта оподаткування податком на прибуток, то застосування положень пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК до обліку фінансових результатів операцій з торгівлі цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами є безпідставним. Витрати на придбання цінних паперів, які були придбані в попередніх податкових періодах та не реалізовані станом на 1 січня 2012 року, враховуються в рядку «від'ємний фінансовий результат попереднього звітного (податкового) періоду» Додатка до Податкової декларації з податку на прибуток банку в наступних податкових періодах у повному обсязі, що і мало місце у спірному випадку.

До аналогічного висновку дійшов суд касаційної інстанції при прийнятті рішення від 19 серпня 2015 року яке надано для порівняння.

Вищий адміністративний суд України, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій, задовольнив позов у зв'язку з тим, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково ототожнили від'ємне значення об'єкта оподаткування податку на прибуток та від'ємний фінансовий результат від операцій з цінними паперами. Пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК встановлено 25-відсоткове обмеження при відображенні від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток, що має відмінну правову природу від юридичної сутності від'ємного фінансового результату платника від операцій з цінними паперами. А відтак зазначене правило не підлягає застосуванню при оцінці правомірності відображення платником збитку від операцій з цінними паперами, одержаного за попередні звітні періоди, у податковій декларації за І півріччя 2012 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в цьому випадку немає неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, адже оскаржуване рішення та рішення, додане на порівняння, містять аналогічний висновок.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України, не підтвердилися, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Міжрегіонального головного управління ДФС − Центрального офісу з обслуговування великих платників відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Ф. Волков

Судді: М.І. Гриців
О.Б. Прокопенко