Справа № 344/15570/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11483/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника позивача Гарбарука В.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової Прокуратури Західного регіону України на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом Військового прокурора Західного регіону України до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Військовий прокурор Західного регіону України звернувся в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що військова прокуратура Західного регіону України 30.09.2016 року звернулась листом №10/2/1-1247вих16 до управління реєстраційними процедурами Івано-Франківської міської ради щодо внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: зареєструвати за державою в особі Генеральної прокуратури України право власності на нерухоме майно: будівлі №1, 2 військового містечка №21 по вул.Чорновола, 9 в м.Івано-Франківську, із закріпленням його за військовою прокуратурою Західного регіону України на праві оперативного управління. Відповідно до розпорядження КМУ №410-р від 27.06.2012 року «Про передачу нерухомого військового майна», Кабінет міністрів України прийняв пропозицію Генеральної прокуратури України та Міністерства оборони України щодо передачі Генеральній прокуратурі України нерухомого військового майна, а саме: будівель №1, 2 військового містечка №21 по вул.Чорновола, 9 в м.Івано-Франківську, які 27.08.2012 року актом приймання-передачі передано Генеральній прокуратурі України. Згідно витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна, суб'єктом управління, який здійснює управління вищевказаним майном є Генеральна прокуратура України, а балансоутримувачем зазначеного державного майна є військова прокуратура Західного регіону України. Однак реєстратором всупереч вищенаведеному було прийнято рішення про реєстрацію права власності не за формою власності, яку зазначав заявник.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою їхній адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час і місце слухання справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов'язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів протиправності рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Івано-Франківської міської ради, індексний номер 29589296 від 13.05.2016 року про державну реєстрацію права власності Кабінету міністрів України на будівлі №1, 2 військового містечка №21 по вул. Чорновола, 9 в м. Івано-Франківську. Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва на нерухоме майно від 10.09.2008 року та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20183050 від 10.09.2008 року, власником будівель №1, 2, 3, 4 військового містечка №21 по вул. Чорновола (вул.Пушкіна), 9 в м. Івано-Франківську є держава в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном Міністерство оборони України, право оперативного управління Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №410-р від 27.06.2012 року «Про передачу нерухомого військового майна», прийнято пропозицію Генеральної прокуратури України та Міністерства оборони щодо передачі Генеральній прокуратурі України із закріпленням за нею на праві оперативного управління нерухомого військового майна, в тому числі і будівлі №1, 2 військового містечка №21 по вул. Чорновола, 9 в м. Івано-Франківську.

Як вбачається з картки прийому заяви №58958839, 12.05.2016 року до реєстратора Соловій В.В. звернувся ОСОБА_3 з заявою про державну реєстрацію права власності за Генеральною прокуратурою України в особі військової прокуратури Західного регіону України на об'єкти нерухомого майна будівель №1, 2 військового містечка №21 по вул. Чорновола, 9 в м. Івано-Франківську.

13.05.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Івано-Франківської міської ради Соловій В.В. винесено рішення №29589296 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким вирішено: провести державну реєстрацію права власності, форма власності: державна на військове містечко №21, будівлі №1, 2, що розташований Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, вулиця Чорновола, будинок 9, за суб'єктом: Держава в особі Кабінету міністрів України, Генеральна прокуратура України.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (надалі - Закон № 1952 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1952 державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частина 1 ст. 15 Закону № 1952 встановлює, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п.18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

У разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Колегія суддів наголошує, що системний аналіз вказаних норм свідчить про право державного реєстратора прийняти одне з двох рішень: або щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Під час же прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором в даному випадку фактично зареєстровано право власності на будівлі, що вказані у зверненні, проте не за формою власності, яку зазначав заявник.

Отже, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позовних вимог військового прокурора Західного регіону України, колегія суддів наголошує, що прийняття рішення про державну реєстрацію права власності є виключними дискреційними повноваженнями відповідача у справі і суд їх перебирати на себе не може.

Керуючись ст.ст. 195,198,202,205,207,254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової Прокуратури Західного регіону України задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2017 року у справі № 344/15570/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов військового прокурора Західного регіону України задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Івано-Франківської міської ради Соловій В.В. №29589296 від 13 травня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Івано-Франківської міської ради Соловій В.В. повторно розглянути заяву представника Генеральної прокуратури України про державну реєстрацію права власності за Генеральною прокуратурою України в особі військової прокуратури Західного регіону України на об'єкти нерухомого майна будівель №1, 2 військового містечка №21 по вул. Чорновола, 9 в м. Івано-Франківську.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повний текст постанови виготовлений 07 грудня 2017 року.