Справа № 815/3065/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3065/17

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року по справі за позовом Черкаської місцевої прокуратури до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2017 року Черкаська місцева прокуратура звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 37 603,10 грн., що еквівалентно сумі 1313,83 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 07.03.2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року адміністративний позов Черкаської місцевої прокуратури задоволено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, ОСОБА_2 23.10.2017 року подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідач не є перевізником, а також судом не перевірялись законність та обґрунтованість розрахунку Державною службою України з безпеки на транспорті заборгованості.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 року та прийняття нової постанови про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 07.03.2017р. посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» - 210+450 км здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягач) марки DAF модель XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом марки ПР модель WIRA, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належать ОСОБА_3 та який був під керуванням водія ОСОБА_4

За результатами проведення контролю фахівцями Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області складено акт СА №0220081 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.03.2017 року, яким зафіксовано перевищення нормативно-вагових параметрів. Зокрема, зазначено, що при нормативно допустимій масі 44 тонни, фактична маса транспортного засобу становить 69,32 тонн. (а.с.12)

У зв'язку з цим, Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №235 від 07.03.2017 року, яким, за перевищенням нормативних параметрів, ОСОБА_2 нараховано до сплати 1313,83 Євро. (а.с.13)

Копію вищеозначеного розрахунку отримано водієм транспортного засобу ОСОБА_4, про що свідчить відповідний підпис про його отримання.

У зв'язку з несплатою відповідачем у встановлений законодавством строк плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в добровільному порядку та, оскільки, чинним законодавством України не передбачений механізм примусового стягнення Укртрансбезпекою та її територіальними підрозділами плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у випадку несплати у добровільному порядку, Черкаська місцева прокуратура звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що при розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування управління Укртрансбезпеки у Черкаській області діяло у відповідності до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин, механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ №879 від 27.06.2007р., сума боргу є обґрунтованою, а тому, у зв'язку з несплатою відповідачем самостійно у встановлений вказаним Порядком строк, вона підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30.

Пунктом 3 Правил №30 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п.п. 4 п.2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно абз. 1 п.28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно п.31-1 Порядку №879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, нормами чинного законодавства встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування та передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що акт СА №0220081 від 07.03.2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування складено відносно ОСОБА_2, яким не є перевізником, а належні йому автомобіль та причеп були передані для користування іншим особам.

На підтвердження зазначеного, відповідачем надано товарно-транспортну накладну серії 12ААЕ №518993 від 06.03.2017 року, в якій автомобільним перевізником вказано ПП «Іванов».

При цьому, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції апелянтом не надано доказів передачі належного йому транспортного засобу у користування іншим особам, зокрема, і ПП «Іванов».

Відповідно до ч.1 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 4 статті 828 ЦК України передбачено, що договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідачем не зазначалось про існування жодного з вказаних договорів та не надавались до суду відповідні докази.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, зокрема, для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

В матеріалах справи відсутні відомості, що водієм транспортного засобу ОСОБА_4 пред'являлися посадовій особі Укртрансбезпеки будь-які документи, з яких останній мав би можливість встановити, що власник транспортного засобу, габаритно-ваговий контроль якого здійснювався, не був перевізником.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306, де вказано, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Дійсно, укладення інших договорів не вимагається при передачі автомобіля у керування іншій особі. Однак, особа, що керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», є водієм. Перевізником у розумінні цього Закону є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами.

Тобто, поняття «водій» та «перевізник» не є тотожними, а тому ОСОБА_4, який керував транспортним засобом, який належить позивачу, в складених посадовими особами Укртрансбезпеки матеріалах перевірки правомірно визначено як водія транспортного засобу, а не перевізника.

Посилання апелянта на не заповнення в акті СА №0220081 від 07.03.2017 року граф «номер телефону», «ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ» не можуть слугувати підставою звільнення від відповідальності за зафіксовані вказаним актом обставини. Більше того, інформація, необхідна для заповнення зазначених граф, не могла бути встановлена посадовими особами Укртрансбезпеки з документів, що були надані водієм ОСОБА_4 під час проведення габаритно-вагового контролю.

Стосовно посилань апелянта на не заповнення графи «маршрут руху» в акті СА №0220081 від 07.03.2017 року, то колегія суддів зазначає, що маршрут та пройдена відстань визначені у розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №235 від 07.03.2017 року, що відповідає відомостям товарно-транспортної накладної серії 12ААЕ №518993 від 06.03.2017 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, серед іншого, наголошує на неправильне зазначення реєстраційного номеру автомобіля в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.03.2017 року, а саме вказано НОМЕР_4 замість дійсного НОМЕР_3.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки в розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №235 від 07.03.2017 року та акті СА №0220081 від 07.03.2017 року вказано правильний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_3.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: О.В. Єщенко