Справа № 820/5464/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 грудня 2017 р. № 820/5464/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині включення до Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення житлових будівель літ. «А-2» загальною площею 318,5 м2 по пров. АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760 «Про затвердження Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України», об'єкти культурної спадщини місцевого значення повинні відповідати критерію автентичності. Автентичністю є збереженість первісної структури, справжнього вигляду будівлі.

Таким чином, станом на дату звернення з даним позовом, є підстави для внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині виключення нежитлових будівель «А-2» загальною площею 318,5 м2 та літ. «А-2» загальною площею 283,8 м2 по АДРЕСА_2 із Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення у зв'язку з фактичним знищенням вказаних будівель та невідповідністю існуючих за даними адресами об'єктів архітектури критерію автентичності.

У судове засідання, призначене на 07.12.2017 року сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання - не прибули.

Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у порядку письмового провадження на підставі наявних в ній матеріалів. Крім того, повідомила суду, що про порушене право позивач дізнався лише з листа Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації від 18.07.2017р.

Представником відповідача через канцелярію суду 06.12.2017р. подані додаткові документи, а саме: копія рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980р. № 334 з додатком. Просила слухати справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, заперечення проти позову надані не були, правом участі у судовому засіданні відповідач не скористався.

Розглянувши відомості про належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає, що сторони є належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідка чи експерта відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на ч. 6 ст. 128 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що адміністративна справа повинна бути розглянута в порядку письмового провадження, на основі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Позивач є власником нежитлових будівель літ. «А-1» загальною площею 28 м 2 по АДРЕСА_3, та нежитлових будівель літ. «А-1» загальною площею 27,9 та 27,5 м2 по АДРЕСА_4 Право власності на вказані об'єкти набуто за договором про задоволення вимог іпотекодержателя № 5212 від 13.10.2016.

Згідно з Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.10.2016 ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 набув право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1» загальною площею 28 кв.м. по АДРЕСА_3, та нежитлові будівлі літ. «А-1» загальною площею 27,9 та 27,5 кв.м. по АДРЕСА_4

Право власності на вищевказані нежитлові будівлі зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.10.2016 № 70444091, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.10.2017 № 7046283, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.10.2017 №70448263, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.10.2017 № 70450161 (а.с.12-23).

Як вбачається з матеріалів справи, після набуття права власності на зазначене майно, позивачу стало відомо, що у м. Харкові за адресою АДРЕСА_5 7 та пров. АДРЕСА_6 обліковуються нежитлові будівлі літ. «А-2» загальною площею 318,5 м2 та літ. «А-2» загальною площею 283,8 м2, що внесені до Списку пам'яток, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 за номерами 458 та 459. Вказані об'єкти не вносились до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, але відповідно до пункту 3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини», мають статус пам'яток архітектури.

Позивач повідомив суду, що охоронні договори щодо вказаних пам'яток не укладались, свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки, що передбачено частиною 3 статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» - йому не видавалось.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі - Закон №1805-ІІІ).

Статтею 1 Закону №1805-ІІІ визначено, що предметом охорони об'єкта культурної спадщини є характерна властивість об'єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об'єкт визнається пам'яткою.

Об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Частиною другою статті 2 Закону №1805-ІІІ визначено, що за видами об'єкти культурної спадщини, серед іншого, поділяються на об'єкти архітектури - окремі будівлі, архітектурні споруди, що повністю або частково збереглися в автентичному стані і характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів.

Аналіз наведених норм в їх сукупності дає підстави вважати, що основними критеріями, на підставі яких об'єкт архітектури чи його частина може бути віднесено до категорії об'єкта культурної спадщини є критерій автентичності, а також критерій культурної цінності з точки зору естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду, що характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1805-ІІІ об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки.

Згідно з частиною другою статті 14 вказаного Закону об'єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам'ятки вноситься до Переліку об'єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об'єкта або уповноважений ним орган (особу).

Відповідно до пункту б частини 1 статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам'ятки) провадяться відповідно до категорії пам'ятки - пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Переліки об'єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об'єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760 «Про затвердження Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України», об'єкти культурної спадщини місцевого значення повинні відповідати критерію автентичності.

Автентичністю є збереженість первісної структури, справжнього вигляду будівлі.

Процедуру обліку об'єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та форм власності визначає Порядок обліку об'єктів культурної спадщини, затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060 (далі - Порядок №158).

За визначенням пунктів 1.2 - 1.3 вказаного Порядку облік об'єктів культурної спадщини - заходи, що здійснюють спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини), спрямовані на виявлення, наукове вивчення, класифікацію, державну реєстрацію об'єктів культурної спадщини.

Облік об'єктів культурної спадщини включає: виявлення, обстеження, дослідження, фотофіксацію об'єктів культурної спадщини, підготовку графічних матеріалів (у разі необхідності) та визначення предмета охорони культурної спадщини, складання переліків об'єктів культурної спадщини та облікової документації на ці об'єкти, підготовку подання Міністерству культури України та Кабінету Міністрів України для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр).

Пунктами 3.1- 3.4 Порядку № 158 передбачено, що облікова картка об'єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини подаються за місцезнаходженням таких об'єктів на розгляд науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, консультативних рад органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та наукової (вченої) ради установи, організації, діяльність якої пов'язана з охороною культурної спадщини, які оцінюють відповідність кожного об'єкта критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1760 (далі - Порядок №1760).

Водночас статтею 1 Закону №1805-ІІІ визначено, що виявлення об'єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини.

Разом з тим, пунктами 2.1 - 2.4 Порядку №158 передбачено, що виявлення об'єктів культурної спадщини включає: натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки.

Виявлення об'єктів культурної спадщини відбувається шляхом здійснення науково-дослідних та пошукових робіт (натурних обстежень (досліджень), історико-архівних і бібліографічних досліджень, фотофіксації, графічної фіксації), розробки науково-проектної документації; наукової (науково-технічної) експертизи робіт, які можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об'єктів культурної спадщини; земляних, будівельних, меліоративних та інших робіт.

На виявлені об'єкти культурної спадщини складається облікова картка об'єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Виявлення об'єктів культурної спадщини, складання на них облікової картки, короткої історичної довідки, акта технічного стану забезпечують органи охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, відповідно до їх повноважень, зокрема виконують функції замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження об'єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об'єкти.

Виходячи з аналізу наведених норм, складанню переліків об'єктів культурної спадщини передує здійснення ряду науково-дослідних, пошукових заходів, зокрема: виявлення, обстеження, дослідження, фотофіксацію об'єктів культурної спадщини, за результатами проведення яких складається облікова картка об'єкта культурної спадщини.

Водночас для виявлення об'єкта культурної спадщини обов'язковим, серед іншого, є проведення його натурного обстеження (дослідження) та здійснення пошукових робіт з метою визначення предмета охорони та його історичної чи наукової цінності, встановлення ступеня схоронності, замовником проведення яких виступає відповідний орган культурної спадщини, який в межах своїх повноважень здійснює заходи з виявлення об'єктів культурної спадщини.

За результатами оцінки виявлених об'єктів культурної спадщини оформлюється протокол, в якому зазначається, яким саме критеріям відповідає (не відповідає) кожен об'єкт культурної спадщини.

Протокол є підставою для занесення (незанесення) об'єкта культурної спадщини до Переліку об'єктів культурної спадщини (далі - Перелік), який ведеться за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій на підставі висновків, викладених в протоколі науково-методичної, консультативної або наукової (вченої) ради, приймають рішення про занесення (незанесення) об'єктів культурної спадщини до Переліку.

Перелік затверджується рішенням органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органами охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та у місячний строк після затвердження надсилається до Мінкультури України разом з протоколом науково-методичної, консультативної або наукової (вченої) ради та документами, передбаченими у пункті 3.1 цього розділу.

При цьому, суд зазначає, що лише дотримання всіх етапів, передбачених Порядком №158, які включають натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки, у сукупності є єдиною та необхідною правовою підставою для прийняття рішення про занесення об'єкта нерухомого майна до Переліку виявлених об'єктів культурної спадщини.

Як встановлено за матеріалами справи, за адресою: пров. АДРЕСА_7 та пров. АДРЕСА_8 м. Харкова обліковуються нежитлові будівлі літ. «А-2» загальною площею 318,5 кв.м. та літ. «А-2» загальною площею 283,8 кв.м., що внесені до Списку пам'яток, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 за номерами 458 та 459.

Вказані об'єкти не вносились до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, але відповідно до пункту 3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» мають статус пам'яток архітектури. Водночас, охоронні договори щодо вказаних пам'яток не укладались, свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки (як передбачено частиною 3 статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини») - не видавалось.

Відповідно до пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760 «Про затвердження Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України» об'єкти культурної спадщини місцевого значення повинні відповідати критерію автентичності.

Автентичністю є збереженість первісної структури, справжнього вигляду будівлі.

З листів ТОВ «Харківське міське інвентарбюро» від 04.11.2016 вбачається, що нежитлові будівлі літ. «А-2», загальною площею 318,5 кв.м. та літ. «А-2», загальною площею 283,8 кв.м. станом на дату надання листа - є знищеними. Таким чином, на даний момент відсутні підстави вважати об'єкти нерухомості, розташовані за вказаними адресами - пам'ятками архітектури та містобудування (а.с. 24, 25).

Факт знищення вищенаведених будівель також встановлений судовим рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06.10.2017 по справі №643/12321/17, яке набрало законної сили.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки факт знищення будівель літ. «А-2» загальною площею 318,5 кв.м. та літ. «А-2» загальною площею 283,8 кв.м. за адресою пров. АДРЕСА_7 та пров. АДРЕСА_8, що внесені до Списку пам'яток, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 за номерами 458 та 459, знайшов своє підтвердження під час розгляду Московський районним судом м. Харкова справи № 643/12321/17

Таким чином, станом на дату звернення з даним позовом, є підстави для внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині виключення нежитлових будівель «А-2» загальною площею 318,5 м2 та літ. «А-2» загальною площею 283,8 м2 по АДРЕСА_2 із Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення у зв'язку з фактичним знищенням вказаних будівель та невідповідністю існуючих за даними адресами об'єктів архітектури критерію автентичності.

Відповідно до статті 18 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

З огляду на приписи зазначеної норми суд приходить до висновку, щодо певних обмежень права власності позивача, оскільки розпорядження належними йому об'єктами нерухомого майна потребує обов'язкового погодження з уповноваженими органами державної влади, що з огляду на встановлений судом факт знищення об'єктів, що були включені до Списків пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення суперечить нормам статті 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 3 Указу Президента України № 252/92 від 14.04.1992 місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, узятих зобов'язань та покладених на них законодавством обов'язків у тій їх частині, яка не суперечить Закону України «Про Представника Президента України» та Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування».

Таким чином, відповідач, Харківська обласна державна адміністрація, є повноважним правонаступником Харківської обласної ради народних депутатів.

Пунктом 6 статті 13 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, в тому числі, культури.

Відповідно до пункту 4 статті 16 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за охороною пам'яток історії та культури.

Водночас пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини.

Проте, на підставі наданих до матеріалів справи копії рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині включення до Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення житлових будівель літ. «А-2» загальною площею 318,5 м2 по пров. АДРЕСА_10 та літ. «А-2» загальною площею 283,8 м2 по пров. АДРЕСА_9, судом з'ясовано, що при прийнятті оскаржуваного в частині рішення Виконавчим комітетом Харківської обласної ради народних депутатів під час розгляду питання про предмет охорони та автентичність вищенаведених об'єктів - зазначені обставини враховані не були.

Наведені обставини дають підстави вважати, що висновки про предмет охорони та культурну цінність житлових будівель літ. «А-2» загальною площею 318,5 м2 по пров. АДРЕСА_10 та літ. «А-2» загальною площею 283,8 м2 по пров. АДРЕСА_9, зроблені лише на підставі того, що датою їх будівництва був 1924 рік (автор невідомий). Будь-яких інших досліджень чи пошукових робіт, передбачених Порядком №158, під час прийняття оскаржуваного рішення в цій частині - не проводилось .

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши чинне законодавство, обставини справи, а також надані та досліджені докази суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав обов'язку щодо доведення правомірності прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині включення до Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення житлових будівель літ. «А-2» загальною площею 318,5 м2 по пров. АДРЕСА_1

Разом з тим, частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проте, при прийнятті оскаржуваного рішення зазначені критерії відповідачем дотримані не були.

За таких обставин, адміністративний позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними і скасування рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині включення до Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення житлових будівель літ. «А-2» загальною площею 318,5 м2 по пров. АДРЕСА_1

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 8-14,41, 71, 94, 128, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 в частині включення до Списку пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення житлових будівель літ. «А-2», загальною площею 318,5 м2 по пров. АДРЕСА_10 та літ. «А-2», загальною площею 283,8 м2 по пров. АДРЕСА_9 у м. Харкові.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шляхова О.М.