Справа № 314/2741/17(2-а/314/105/2017)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2017 рокусправа № 314/2741/17 провадження №2-а/314/105/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Вільнянського районного суду Запорізької областівід 26 жовтня 2017 року по справі №314/2741/17(провадження №2-а/314/105/2017) за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

14.07.2017р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті, починаючи з лютого 2017 року, їй пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про призупинення (припинення) виплати їй пенсії;

- зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії негайно, а також утриматися від подальшого призупинення її виплати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала про те, що вона є пенсіонером за віком та до 2014 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Харцизьк Донецької області. В подальшому її було її взято на облік, як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України, в Запорізькому приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Починаючи з лютого 2017 року виплата їй пенсії була припинена. Таку бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті їй пенсії, позивач вважає протиправною та такою, що порушує її конституційні права.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено, а саме:

зобов`язано Запорізьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити, починаючи з 01 лютого 2017 року, виплату ОСОБА_1 раніше призначеної їй пенсії за віком.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності припинення виплати пенсії позивачу. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що за положеннями Постанови КМУ від 05.11.2014 №637,

Постанови КМУ від 01.10.2014 №509, призначення та поновлення виплати пенсій особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, здійснюється після обміну інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб між органами соцзахисту населення та управлінням. В результаті обміну інформацією із Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб, виплата пенсії позивачу припинена з причин "переселенець не зареєстрований".

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 01 лютого 2017 року, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 "АДРЕСА_1,86703 ", фактичне місце проживання/перебування "АДРЕСА_2".

ОСОБА_1 взято на облік відповідачем з метою виплати пенсії, однак з починаючи з лютого 2017 року виплата їй пенсії припинена.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб позивачу припинено виплату пенсію по причині того, що він має статус "переселенець не зареєстрований ".

Правомірність та обґрунтованість дій УПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачу є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини та задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, дійшов висновку про неправомірність таких дій пенсійного органу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи із наступного.

Відповідно до ст..46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058 - IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону №1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз норм Закону №1058 дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону №1058.

Встановивши те, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на неправомірність таких дій відповідача.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що посилання відповідача на припинення виплати позивачу пенсії по причині того, що останній не проживає за фактичним місцем проживання/перебування, яке зазначено у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суперечить принципам, які закріплені в Конституції України.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що єдиною підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало те, що останній не проживає за фактичним місцем проживання/перебування, яке зазначено у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, отже у спірному випадку наявним є факт порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист.

Отже, застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року по справі №314/2741/17(провадження №2-а/314/105/2017) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк