Справа № 803/1107/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10555/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Макарика В.Я., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейріко» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Дейріко» 01.09.2017 року звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.08.2017 року №.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головне управління ДФС у Волинській області в період з 08.08.2017 року по 16.08.2017 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Дейріко» правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень, червень 2016 року, за результатами якої 19.08.2017 року був складений акт №8458/03-20-12-02/38009502.

В акті перевірки контролюючим органом, крім іншого, зроблено висновок про порушення податкового законодавства, а саме: п.200.4 абз. «б» статті 200 ПК України ТзОВ «Дейріко» та відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за травень 2017 року на суму 291132 грн.

На підставі складеного акта перевірки від 19.08.2017 року №8458/03-20-12-02/38009502 ГУ ДФС у Волинській області було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2017 року №, яким виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період - травень 2017 року та відсутність права на врахування такої суми відємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 291132,00 грн.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4 статті 200 ПК України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, нормами податкового законодавства встановлено, що податкова накладна є звітним та одночасно розрахунковим документом. Наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі Закон №996-ХІV) (в редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Такі ж вимоги до первинних документів встановлені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно із статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів ГУ ДФС у Волинській області про непідтвердження позивачем реальності фактичного здійснення господарських операцій з придбання позивачем казеїну в ТзОВ «Корал-плюс», ТзОВ «Лендгруп», судом під час розгляду справи підлягали зясуванню обставини щодо реальності здійснення зазначених господарських операцій, за якими позивачем сформовано відємне значення бюджетного відшкодування, а також належного оформлення первинних документів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «Дейріко» мало правовідносини з ТзОВ «Корал-плюс» та ТзОВ «Лендгруп».

Так, між ТзОВ «Дейріко» (покупець) та ТзОВ «Корал-плюс» (постачальник) було укладено договір поставки №16/05/2017 від 16.05.2017 року, на підставі якого позивач придбав казеїн кислотний сухий технічний. Відповідно до пункту 2.1 даного договору асортимент та кількість товару у кожній конкретній партії погоджується сторонами у замовленні, яке після погодження сторонами стає невідємною частиною даного договору.

Замовленням №1 від 16 травня 2017 року на поставку товару визначено, що позивач замовив у ТзОВ «Корал-плюс» казеїн технічний кислотний в кількості 11 т на загальну суму 1599999,94 грн., в тому числі ПДВ 266666,66 грн., що також підтверджується рахунком на оплату №8 від 16 травня 2017 року.

Зазначена сума податку на додану вартість була включена позивачем до складу бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2017 року.

На підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції позивач надав первинні документи, а саме: видаткові накладні №10 від 26.05.2017 року, №11 від 08.06.2017 року, товарно-транспортні накладні №Р10 від 26.05.2017 року, №Р11 від 13.06.2017 року, платіжні доручення №125 від 16.05.2017 року, №131 від 19.05.2017 року, №132 від 19.05.2017 року, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26 травня 2017 року, №232 від 13.06.2017 року, посвідчення про якість №26 від 26.05.2017 року, №8 від 08.06.2017 року, а також документи, що підтверджують реалізацію придбаного в ТзОВ «Корал-плюс» товару на експорт: контракт №1-DK від 21.06.2017 року, додаток №1 до цього контракту від 21.06.2017 року, інвойс №1-DK від 21.06.2017 року, митну декларацію №UA205090/2017/022789 від 30.06.2017 року, міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №986732 від 30.06.2017 року, міжнародний ветеринарний сертифікат Ч-28 №016250 від 30.06.2017 року, виписку руху коштів по банківському рахунку.

Також між ТзОВ «Дейріко» (покупець) та ТзОВ «Лендгруп» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №ЛГ/16/02/2017 від 16.02.2017 року, відповідно до додатку №2 від 15.06.2017 року до якого позивач придбав казеїн технічний кислотний в кількості 20 тон. По зазначеній господарській операції із загальної суми бюджетного відшкодування за травень 2017 року позивач включив до бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 24465,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору доставка товару здійснюється на умовах EXW склад продавця, Україна, Волинська область, місто Луцьк, вул. Єршова, 3, згідно з правилами Інкотермс 2010.

На підтвердження реальності здійснення вказаної господарської операції позивач надав наступні первинні документи, а саме: видаткову накладну №102 від 16.05.2017 року, завдання на виробництво готової продукції від 18.05.2017 року, а також документи, що підтверджують реалізацію придбаного в ТзОВ «Лендгруп» товару на експорт: контракт №1-D/K від 11.05.2017 року, додаток №1 до цього контракту, інвойс №1-D/K від 22.05.2017 року, митну декларацію №UA205090/2017/018189 від 18.06.2017 року, міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 08.06.2017 року, міжнародний ветеринарний сертифікат Ч-28 №0007357 від 08.06.2017 року, виписку руху коштів по банківському рахунку.

Отже, позивачем на підтвердження вказаних господарських операцій з придбання казеїну в ТзОВ «Корал-плюс» та ТзОВ «Лендгруп» надано належним чином складені первинні документи, а також документи, що підтверджують реалізацію цих товарів на експорт.

Суд вважає, що вказані первинні документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про спірні господарські операції та підтверджують факт їх виконання. Крім того, правильність складення видаткових накладних, а також інших первинних документів не оспорюється відповідачем.

Факт отримання та передачі товару підтверджується підписами уповноважених представників сторін у видаткових накладних.

Контролюючим органом поставлено під сумнів придбання позивачем в ТзОВ «Корал-плюс» та ТзОВ «Лендгруп» казеїну та реальність здійснення господарських операцій з його поставки, а також сировини на його виготовлення в ланцюгу постачальників. Однак, з такими твердженнями контролюючого органу погодитись не можна, з огляду на таке.

Аналіз норм Податкового кодексу України вказує на той факт, що у його змісті не міститься норм, які б покладали відповідальність на платника податку - покупця товару (послуг), щодо обов'язку здійснювати контроль за дотриманням постачальниками вимог законодавства при здійсненні господарської діяльності, декларуванні ними податкової звітності.

Крім того, на час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, та платниками податку на додану вартість.

Доводи контролюючого органу про не підтвердження реальності зазначених господарських операцій з огляду на не підтвердження поставок товару в ланцюгу до позивача, не можуть бути підставою для позбавлення платника (позивача) права на бюджетне відшкодування сплаченого податку на додану вартість, оскільки законодавець не ставить у залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

У розумінні статті 124 Конституції України та статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Однак, наявності вищезазначених обставин, на підтвердження факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулися, судами не встановлено. Твердження контролюючого органу про факт реалізації позивачу його контрагентами товарів без його придбання базуються на припущеннях, на основі даних АІС «Податковий блок», при цьому відповідач чи інший контролюючий орган не здійснював документальних чи фактичних перевірок контрагентів позивача. Крім того, відповідачем не заперечується факт реалізації придбаних позивачем товарів на експорт. Також суд не бере до уваги твердження відповідача про неможливість виготовлення ТзОВ «Корал-плюс» казеїну у звязку з малою кількістю працівників, оскільки цей контрагент не був позбавлений можливості залучати до виготовлення казеїну третіх осіб, в тому числі і ТзОВ «Таращамолоко», про що вказано відповідачем в акті перевірки.

Відповідач також вказує на не підтвердження транспортування позивачем товару від ТзОВ «Корал-плюс», посилаючись на відповідь Головного управління Національної поліції у Волинській області про те, що не встановлено відеофіксацію транспортних засобів, зазначених в товарно-транспортних накладних щодо перевезення казеїну, однак, такий доказ не може спростовувати факту здійснення зазначеної господарської операції за наявності інших доказів.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про сумнівність здійснення господарських операцій з придбання позивачем казеїну в ТзОВ «Лендгруп», оскільки фактичні місцезнаходження цих підприємств знаходяться за одною адресою. Однак, за однією адресою може знаходитися декілька підприємств і вони можуть займатися одними і тими ж видами підприємницької діяльності, що не є порушенням законодавства України і не може визначатися критерієм сумнівності господарських операцій.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Виходячи із вимог статті 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку ГУ ДФС у Волинській області належними та допустимими доказами не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 19 серпня 2017 року №, відтак таке є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ТзОВ «Дейріко» підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року у справі № 803/1107/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку частини 3 статті 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 08.12.2017 року