Справа № 804/2489/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 рокусправа № 804/2489/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року

у адміністративній справі № 804/2489/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 щодо: визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_2 від 3 квітня 2017 року за № 118 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (М-0108067) з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області; поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у спеціальному званні капітан поліції, та стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 4 квітня 2017 року і по дату фактичного поновлення на посаді.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем по справі з підстав її незаконності та необґрунтованості, у зв'язку з чим просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення його вимог.

На обґрунтування заявленої в апеляційної скарзі вимоги, позивач посилається на неврахування судом першої інстанції обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, зокрема, на необґрунтоване та невмотивоване застосування до нього відповідачем по справі крайнього заходу відповідальності у вигляді звільнення зі служби за порушення трудової дисципліни, вчинене ним було у зв'язку з хворобливим станом здоров'я, що не було враховано ні відповідачем по справі при обранні заходу дисциплінарного впливу, ні судом при вирішенні спору у цій справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні, а представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, обговоривши рішення суду першої інстанції щодо об'єктивності оцінки фактичних обставин по справі, правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 після завершення навчання в Дніпропетровському Державному університету внутрішніх справ з 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року був прийнятий на службу в поліцію на посаду оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з присвоєнням спеціального звання - капітан поліції, та був переміщений Наказом ГУНП від 09.12.2016 року № 352 о/с у зв'язку з проведенням реорганізації відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.03.2017 року № 1205 «про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП» на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни (п.1 Наказу), яке виразилося у не отриманні при заступанні у добове чергування табельної вогнепальної зброї, та залишенні місця постійного перебування без дозволу чергового і відповідального по відділенню поліції (а.с.35-36), що за висновком відповідача є порушенням вимог: ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівників поліції, п.4.23 Інструкції з організації чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 року № 181 (далі - Інструкція № 181), п.6.14 Інструкції з організації реагування ОВС на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 року № 940 (далі - Інструкція № 940), абз.1,2 п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.03.2017 року № 1205 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача по цій справі шляхом звільнення його зі служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.04.2017 року, було реалізовано Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по особовому складу від 03.04.2017 року № 118 о/с (а.с.72), що саме і є предметом оскарження позивачем у даній адміністративній справі.

Підставою для винесення відповідачем по справі вищезгаданих Наказів від 27.03.2017 року № 1205 та від 03.04.2017 року № 118 о/с - слугував Висновок «Про результати службового розслідування за інформацією щодо можливого перебування у добовому наряді 05.03.2017 року оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП ДВП капітана поліції ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, безпідставного залишення останнім несення служби та використання не за призначенням вогнегасника у приміщенні Чечелівського ВП ДВП (а.с.38-43), в пункті другому якого саме і було запропоновано накласти на оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП Дніпровського ВП ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, а саме, за недотримання вимог: ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівників поліції, п.4.23 Інструкції № 181, п.6.14 Інструкції № 940, абз.1,2 п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилося у не отриманні табельної вогнепальної зброї та спеціальних засобів при заступанні у добове чергування, самовільному залишенні місця постійного перебування без дозволу чергового та відповідального по відділенню поліції, недотриманні принципів діяльності поліцейського, непрофесійного виконання своїх службових обов'язків та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського.

Судовою колегією під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції встановлено, що службове розслідування відносно позивача було розпочато за наказом ГУНП № 875 від 06 березня 2017 року (а.с.37), виданим у зв'язку з надходженням рапорту начальника УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 (а.с.49) щодо можливого перебування у добовому наряді 05.03.2017 р. в стані алкогольного сп'яніння оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП ДВП капітана поліції ОСОБА_1, використання останнім у приміщенні Чечелівського ВП ДВП не за призначенням вогнегасника та про безпідставного залишення ним несення служби.

Проте, за результатом опитування поліцейських чергової частини Чечелівського ВП Дніпровського ВП ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Комісія дійшла висновку, що інформація про перебування капітана поліції ОСОБА_1 у добовому наряді у стані алкогольного сп'яніння та використання ним не за призначенням «вогнегасника ВП-9» у приміщенні Чечелівського ВП ДВП - не знайшла свого об'єктивного підтвердження, але разом з тим згідно знайшла своє об'єктивне підтвердження інформація про не отримання оперуповноваженим СКП Чечелівського ВП Дніпровського ВП поліції ОСОБА_1 табельної вогнепальної зброї та спеціальних засобів при заступанні у добове чергування 05.03.2017 р., та про самовільне залишення ним місця несення служби у добовому наряді без дозволу відповідального та чергового по відділенню поліції, про що зазначено в пункті першому Висновку розслідування (а.с.41 оборот).

Відмовляючи у задоволені вимог позивача у цій справі, суд першої інстанції виходив з підтвердження матеріалами справи факту неотримання ОСОБА_1 під час перебування ним у складі добового наряду (слідчо - оперативної групи № 3) Чечелівського ВП ДВП 05.03.2017 року табельної вогнепальної зброї, та самовільного залишення ним в подальшому місця постійного перебування без дозволу інспектора чергового ВП Чечелівського ВП ДВП підполковника поліції ОСОБА_16 і відповідального від керівництва відділення поліції підполковника поліції ОСОБА_8, а тому спираючись на положення ч.1 ст.1, ст.2, ст.7, ст.12, ст.14 Дисциплінарного Статуту, суд визнав беззаперечно доведеним порушення позивачем приписів п.4.23 Інструкції № 181 та п.6.14 Інструкції № 940, що за висновками суду першої інстанції є достатньою для звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, і свідчить про правомірність оскаржуваного позивачем у цій справі наказу відповідача про звільнення, яке на думку суду першої інстанції є співрозмірним вчиненому позивачем дисциплінарному проступку з огляду на його тяжкість та системності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення ним службової дисципліни в період з 19.11.2008 року по 21.08.2015 рік.

При цьому, суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі надав перевагу наведеним Комісією у Висновках службового розслідування обставинам та поясненням представника відповідача, яким в судовому засіданні підкреслено, що Висновки службового розслідування ґрунтуються на поясненнях ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_17, та акцентував увагу на тому, що згідно пояснень лікаря «КЗ Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 85» ОСОБА_15, ОСОБА_1 прибув до лікарні 05 березня 2017 року у період з 16-00 до 16-30 годин, тобто понад три години з моменту залишення місця несення служби, і не надав пояснень щодо свого місця перебування у вказаний період. У той же час, до доводів позивача суд першої інстанції поставився критично, оскільки самовільне залишення посту позивачем спричинило ризики створення ситуації, що призводить до погіршення оперативної обстановки в установі, а погане самопочуття не надає право порушували службову дисципліну, оскільки Інструкцією з організації реагування ОВС на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 № 940, встановлено, у зв'язку з чим члени СОГ може відлучитися з місця постійного перебування.

Проте апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі, а на підставі матеріалів справи та аналізу фактичних обставин у спірних правовідносинах і положень, на які посилався відповідач при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, та спирався суд першої інстанції при відмові у задоволені вимог позивача по цій справі, а саме: ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівників поліції, п.4.23 Інструкції № 181, п.6.14 Інструкції № 940, і абз.1,2 п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді його звільнення з посади за порушення ним 05.03.2017 року визначених Інструкціями № 181 та № 940 правил чергування у складі добового наряду слідчо - оперативної групи, допущеного позивачем через хворобливий стан здоров'я .

Судова колегія акцентує увагу на тому, що відсутність заперечень з боку позивача проти того, що він заступивши у добове чергування 05.03.2017 р. не отримав табельну вогнепальну зброю і покинув місце несення служби у добовому наряді без дозволу відповідального та чергового по відділенню поліції із-за свого хворобливого стану та потреби отримання медичної допомоги - не може слугувати підставою для зробленого судом першої інстанції висновку про спричинення діями позивача ризику створення ситуації, що призвела до погіршення оперативної обстановки в Чечелівського ВП ДВП.

Факт захворювання позивача 05.03.2017 року, наслідком чого і було його звернення в цей день до медичного закладу, та проходження амбулаторного лікування в період з 05.03.2017 р. по 07.03.2017 р. включно, було з'ясовано Комісією під час проведення службового розслідування, та беззаперечно підтверджено отриманою мед.довідкою № 43/4 від 05.03.2017 р., що містить в собі дату звернення ОСОБА_1 до лікарні - 05.03.2017 р. та поставлений позивачу діагноз «гостре респіраторне захворювання» (а.с.65 оборот), а також змістом наданих в період з 06.03.2017 р по 23.03.2017 року пояснень: ОСОБА_1 (а.с.52-53); зам.начальника Чечелівського ОП ДВП ОСОБА_13, який підтвердив телефону розмову з ОСОБА_1, яка відбулася 05.03.2017 р. близько 12.00 год., під час якої ОСОБА_1 повідомив про залишення місця роботи через хворобу, що й стало підставою для здійснення заміни складу додаткової СОГ при чергування 05.03.2017 р (а.с.55); начальника ВП Чечелівського ВП ДВП ОСОБА_18, який письмово підтвердив, що про залишення ОСОБА_1, місця несення служби через поганий стан здоров'я він дізнався з телефонної розмови 05.03.2017 р. близько 11.00 год. з черговим ОСОБА_19 (а.с.54); лікаря ОСОБА_15, яким підтверджено звернення ОСОБА_1 до лікарні 05.04.2017 року приблизно о 16.00-16.30 год. (а.с.65), та інш.

Проте, наведеним в попередньому абзаці обставинам, які підтверджують поважність причин залишення ОСОБА_1 05.03.2017 р. місця добового чергування (у загально визначений вихідний день - неділю) в складі додаткової слідчо-оперативної групи за графіком чергувань особового складу від 24.02.2017 р. № 45.6/189 - не було враховано ні Комісією під час складення Висновку службового розслідування, ні відповідачем по справі під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, ні судом першої інстанції під час вирішення спору у цій справі. Також як і не було враховано, що відповідно до виданого «КЗ Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 85» медичного документу № 43/4 05 березня 2017 року про тимчасову не працездатність ОСОБА_1, останній був визнаний таким, що є непрацездатним внаслідок захворювання з 05.03.2017 року по 07.03.2017 року, що свідчить про упередженість відповідача при обвинувачені ОСОБА_1 у не невиконанні ним положень п.4.23 Інструкції № 181, п.6.14 Інструкції № 940 в день своєї непрацездатності, та в свою чергу підтверджує не дотримання відповідачем під час прийняття оскаржуваних позивачем наказів про звільнення зі служби в поліції прописаних у статті 2 КАСУ критерій правомірності рішень та дій суб'єкта владних повноважень, виходячи з яких, при прийнятті рішення (вчиненні дії) відповідач зобов'язаний був використовувати надані йому повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та діяти при застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача безсторонньо, добросовісно, розсудливо, запобігаючи дискримінації, та з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача по цій справі і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, яке виразилося у не отриманні при заступанні у добове чергування табельної вогнепальної зброї та залишенні ним місця постійного перебування без дозволу чергового і відповідального по відділенню поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем по справі не ставиться під сумнів факт захворювання ОСОБА_1 05.03.2017 р. і його звернення з цієї причини до лікарні в цей день, також як і не спростовано належними доказами законність і обґрунтованість поставленого ОСОБА_1 лікарем діагнозу «гостре респіраторне захворювання» та звільнення позивача у зв'язку з його непрацездатністю від роботи в період з 05.03.2017 року по 07.03.2017 року.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що ОСОБА_1 05.03.2017 р. перебував на робочому місці стані алкогольного сп'яніння, також як і посилання в письмових поясненнях ОСОБА_12, ОСОБА_20, ОСОБА_8, ОСОБА_14 під час службового розслідування на підозри перебування ОСОБА_1 05.03.2017 р. в стані алкогольного сп'яніння - не можуть судовою колегією братися до уваги, оскільки: по перше, вказаний факт не підтвердився під час службового розслідування, і згідно п.1 Висновку інформація про перебування капітана поліції ОСОБА_1 у добовому наряді у стані алкогольного сп'яніння не знайшла свого об'єктивного підтвердження; а по друге, помилкове сприйняття деякими особами позивача у стані сп'яніння не може бути належним доказом, оскільки ознаки стану сп'яніння та хворобливого стану особи візуально фактично збігаються між собою, і юридично бездоганним доказом стану сп'яніння чи хвороби може бути лише медичний висновок, що в даному випадку і відбулося внаслідок підтвердження лікарем хворобливого стану та нездужання позивача, що не спростовано в суді.

Сам факт звернення позивача до лікарні за місцем проживання, а не до відомчого закладу охорони здоров'я не спростовує беззаперечність захворювання позивача 05.03.2017 року, оскільки не є категорично забороненим способом отримання працівником поліції лікарської допомоги в державному або комунальному медичному закладі (що підтверджено змістом ст.95 Медичне забезпечення поліцейських Закону «Про Національну поліцію»), а згідно аналізу експертів Ради Європи, в результаті якого з'явилися Коментарі Генерального директорату з прав людини та верховенства права РЄ, якими вказано на невідповідність європейським стандартам «..нетипового підходу залишення в системі Міністерства внутрішніх справ закладів охорони здоров'я, що є лише продовженням традиції надання медичного обслуговування ще з радянських часів, і відповідно такий порядок підлягає перегляду з огляду на необхідність раціонального використання коштів з одночасним забезпеченням належного медичного обслуговування працівників органів внутрішніх справ».

Під час апеляційного перегляду судовою колегією встановлено, що суд першої інстанції приймаючи рішення у цій справі, взагалі залишив поза увагою наведені відповідачем підстави для звільнення позивача зі служби у зв'язку з порушенням останнім вимог п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівників поліції, та абз.1,2 п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, а також формально віднісся до кваліфікації дій позивача як порушення п.4.23 Інструкції № 181 і п.6.14 Інструкції № 940, визнавши порушення позивачем вказаних пунктів Інструкцій достатньою підставою для застосування до нього крайнього заходу дисциплінарного стягнення.

Зокрема, суд першої інстанції не з'ясував належним чином питання в чому саме виразилося порушення позивачем Закону України «Про Національну поліцію» і Правил етичної поведінки поліцейських норм, також як і не перевірив наявність в діях позивача ознаків порушення вимог п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону № 580-VIII і абз.1,2 п.1 Розділу ІІ Правил № 1179, тобто, загальних обов'язків щодо дотримання під час виконання службових обов'язків положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, та професійного виконання своїх службових обов'язків на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України.

Судова колегія перевіривши безпосередню пов'язаність подій 05.03.2017 року за участю позивача зі змістом прописаних в зазначених вище нормах обов'язків поліцейського, дійшла висновку про формальність посилання на ці норми як Комісії при складанні Висновку службового розслідування, так і відповідача в наказах про звільнення ОСОБА_1 зі служби, оскільки вказані положення Закону «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських містять в собі загальні принципи поведінки поліцейського під час виконання ним службових обов'язків по забезпеченню охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, та підтримання публічної безпеки та порядку, але безпосередньо не регулюють питання організації діяльності чергових частин відділень поліції, та поведінку працівників добового наряду при чергуванні та при виконанні основних завдань чергових частин, які згідно п.5.1 Інструкції № 940 визначаються Інструкцією з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 28 квітня 2009 року № 181. Зокрема, відповідно до п.1.4 Інструкції № 181 завданням чергових частин є: приймання, реєстрація заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, організація негайного реагування на них; забезпечення оперативного управління силами й засобами, що задіяні для охорони громадського порядку, попередження та виявлення кримінальних правопорушень на території обслуговування, взаємодія з іншими ОВС, черговою частиною вищого рівня та органами виконавчої влади; збір, опрацювання й доповідь керівництву ОВС відомостей про оперативну обстановку на території обслуговування, передача їх до чергових частин вищестоящих ОВС, оперативно-чергових служб військових частин внутрішніх військ МВС, а також інших органів виконавчої влади, інформування керівників відповідних структурних підрозділів ОВС та МВС; забезпечення введення ступенів готовності та спеціальних оперативних планів; організація роботи з особами, доставленими до чергової частини забезпечення їх конституційних прав і свобод; поміщення (звільнення) доставлених осіб у кімнати для затриманих та доставлених чергових частин, забезпечення нагляду за їх поведінкою; контроль за додержанням порядку тримання й конвоювання затриманих і взятих під варту осіб, поміщенням їх до ізоляторів тимчасового тримання; забезпечення збереження службової документації, зброї, спеціальних засобів, засобів індивідуального захисту, зв'язку, оперативної та криміналістичної техніки, іншого майна, що знаходиться на зберіганні в черговій частині; виконання довідкової роботи при зверненні громадян із питань роботи ОВС; контроль за станом охорони адміністративних будинків ОВС, ІТТ та прилеглої до них території; підтримання правил внутрішнього розпорядку ОВС, у нічний час - контроль за дотриманням правил пожежної безпеки й санітарних норм і правил у будинку ОВС та на прилеглій до нього території; оповіщення населення про виникнення надзвичайних ситуацій у населених пунктах, де не здійснюється цілодобове чергування оперативно-чергових (диспетчерських) служб органів управління єдиної державної системи запобігання і реагування на надзвичайні ситуації.

Не може на думку судової колегії вважитися порушенням вимог п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівників поліції, та абз.1,2 п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, також і не дотримання позивачем приписів п.4.23 Інструкції № 181, що полягало в неотриманні при заступанні у добове чергування табельної вогнепальної зброї за отримання якої він розписався у бланку «Розстановка нарядів» 05.03.2017 р. о 09.05 год., але фактично не отримав (а.с.51), оскільки вказані дії позивача вочевидь не були спрямовані на порушення положень Конституції України, Присяги поліцейського, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та не підтверджують не професійного виконання позивачем своїх службових обов'язків, а були пов'язані саме з поганим самопочуттям позивача, і обережність позивача в даному випадку лише підтверджує відповідальне ставлення позивача до вогнепальної зброї та до служби в поліції, і усвідомлення позивачем можливості негативних наслідків наслідок зберіганні зброї під час перебування у хворобливому стані, який потребував негайної медичної допомоги.

Безпідставним судова колегія також визнає посилання відповідача на порушення Присяги працівників поліції з боку ОСОБА_1, яку останній склав на вірність Українському народові при вступі на службу в поліції, присягаючись дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки, оскільки виходячи з зазначеного тексту Присяги (ст.64 Закону «Про Національну поліцію») факт неповідомлення позивачем відповідальних осіб чергової частини про залишення ним місця несення служби через поганий стан здоров'я, ще не свідчить про недодержання ОСОБА_1 правових та етичних (моральних) норм, і відповідно не може бути підставою для його звільнення за порушення Присяги.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія визнає, що висновки Комісії Нацполіції, які лягли в основу наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.03.2017 року № 1205 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача по цій справі шляхом звільнення його зі служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.04.2017 року, та наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по особовому складу від 03.04.2017 року № 118 о/с, яким було реалізовано застосоване до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення шляхом його звільнення зі служби, опиралися на фактах недотримання позивачем 05.03.2017 року лише вимог п.4.23 Інструкції № 181 та п.6.14 Інструкції № 940, без врахування відомої Комісії і відповідачу по справі причини залишення ОСОБА_1 05.03.2017 року місця несення служби через хворобу, та виниклої у останнього необхідності звернення за медичною допомогою через погіршення стану здоров'я. А сам по собі факт неповідомлення позивачем своєчасно відповідальних осіб чергової частини про виниклу у нього необхідність звернутися за медичною допомогою і залишення місця служби без їх дозволу, при тому, що у Висновку про службове розслідування та в наказі відповідача від 27.03.2017 року № 1205 відносно ОСОБА_1 взагалі не наведено, які саме тяжкі наслідки за собою потягли дії позивача і яка саме завдана шкода його діями, на думку судової колегії не може бути визнано обґрунтованим та розумним заходом дисциплінарного впливу шляхом звільнення ОСОБА_1 зі служби.

За змістом статті 14 Статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, що повністю узгоджується з наведеними в ст.2 КАСУ критеріями правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, від якого вимагається враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, і для цього повинні бути ретельно зібрані і дослідженні матеріали, що мають доказове значення у справі, в тому числі і медичні документи стосовно хвороби позивача 05.03.2017 року, тобто, в день звинувачення позивача в порушенні відповідних положень Інструкцій № 181 і № 940.

В даному ж випадку, відповідач звільняючи ОСОБА_1 зі служби вочевидь проявив упереджене ставлення до позивача у цій справі, оскільки за неналежне виконання останнім приписів п.4.23 Інструкції № 181 та п.6.14 Інструкції № 940 визнав дії ОСОБА_1 як Порушення Присяги працівника поліції, та як недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, і не дотримання обов'язку професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва (п.1,2 ч.1 ст.18 Закону «Про Національну поліцію») і аналогічних за змістом наведених в абз.1,2 п.1 Розділу ІІ вимог Правил етичної поведінки поліцейських.

Отже, саме через упередженість відповідача до подій 05.03.2017 р. в Чечелівському ВП ДВП за участі оперуповноваженого СКП капітана поліції ОСОБА_1, та недобросовісних дій під час реалізації владних повноважень, відповідачем було прийнято нерозсудливе та неприпустиме з погляду законів логіки та загальноприйнятих моральних стандартів рішення про звільнення позивача за порушення підзаконних актів, якими регулюється організація роботи чергових частин поліцейських відділів, при тому, що такі порушення позивача не є тяжкими проступками, не потягли за собою будь-яких негативних наслідків чи заподіяння шкоди, а поважна причина залишення позивачем місця несенні служби та визнання ним своєї вини і його попередня поведінка - не давали підстав для несправедливої дискримінації прав позивача, без дотримання відповідачем принципу пропорційності (адекватності) при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, яке вочевидь не має розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких було спрямовано рішення відповідача та інтересами ОСОБА_1, який був позбавлений проходити публічну служби із-за помилки, допущеної ним 05.03.2017 року внаслідок перебування у хворобливому стані.

Виходячи з вищенаведеного, та з урахуванням встановленої під час апеляційного перегляду даної справи непропорційності та невиправданості наказу відповідача від 27.03.2017 року № 1205 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та наказу від 03.04.2017 року № 118 о/с про його звільнення зі служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у порівнянні з несприятливими негативними наслідками для прав позивача, судова колегія окремо звертає увагу на те, що жодний із перелічених відповідачем нормативний акт, в тому числі і Інструкції № 181, № 940 - не містять в собі приписів, якими б було регламентовано дії поліцейського при його нездужанні (захворюванні) чи погіршення стану здоров'я під час несення служби, а звинувачення позивача в порушенні вимог п.6.14 Інструкції № 940 є лише застосуванням відповідачем аналогії, оскільки вказаний пункт передбачає, що «Члени СОГ (основної та додаткових) можуть відлучатися з місць постійного перебування лише з дозволу чергового: для вживання їжі (у межах адмінбудинку ОВС), на місця вчинення кримінальних правопорушень, до кімнати розгляду обставин з доставленими особами, тощо. Членам СОГ забороняється відлучатися з місця постійного перебування для виконання службових завдань, не пов'язаних з діяльністю СОГ.» Тобто, дослівно зазначена норма Інструкції № 940 прописує «попереднє отримання дозволу чергового» у наведених випадках і тільки у разі «відлучення», що не є тотожним «залишенню місця несення служби» через хворобу поліцейського. На погляд судової колегії застосування п.6.14 Інструкції № 940 як аналогії до випадків залишення місця роботи із-за погіршення стану здоров'я працівника, внаслідок якого може статися навіть і втрата свідомості, та звільнення з цих підстав працівника є абсурдним, а за загальним правилом працівник не може бути звільнений з роботи (зі служби) із-за його відсутності на робочому місці (на службі) з поважних причин, пов'язаних з хворобою.

З огляду на те, що відповідач по цій справі у спірних правовідносинах не дотримався принципу всебічного дослідження обставин стосовно предмета службового розслідування, та не врахував усіх складових обставин подій 05.03.2017 року за участю позивача, внаслідок чого безпідставно застосував крайню міру дисциплінарного впливу за наявності можливості застосувати інший вид дисциплінарної відповідальності з урахуванням тривалого стажу роботи позивача в правоохоронних органах (а.с.66), та його заохочень (а.с.68), а також беззаперечно встановленого Висновком службового розслідування факту відсутності у позивача станом на березень 2017 року діючих дисциплінарних стягнень, а суд першої інстанції вирішуючи по суті спір у цій справі не надав належної об'єктивної оцінки рішенням відповідача про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення і про звільнення останнього зі служби за неналежне дотримання ним під час перебування в хворобливому стані (і фактично на лікарняному) деяких вимог Інструкцій, якими врегульовано організацію роботи чергових частин, судова колегія доходить висновку про безпідставність, необґрунтованість та незаконність відмови суду першої інстанції в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 лише з підстав відсутності у останнього права відлучатися з місця постійного перебування під час добового чергування у складі СОГ без повідомлення про це відповідальних осіб, та з урахуванням перелічених судом в постанові наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в період з листопада 2008 року по серпень 2015 року, строк дії яких вже закінчився станом на березень 2017 року, і які відповідно є недіючими та не підлягаючими врахуванню взагалі.

Таким чином, встановивши факт протиправності звільнення позивача з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_2 від 3 квітня 2017 року за № 118 о/с, виданого для реалізації Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.03.2017 року № 1205 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача по цій справі шляхом звільнення його зі служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.04.2017 року, в основу якого покладено Висновки Комісії «Про результати службового розслідування за інформацією щодо можливого перебування у добовому наряді 05.03.2017 року оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП ДВП капітана поліції ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, безпідставного залишення останнім несення служби та використання не за призначенням вогнегасника у приміщенні Чечелівського ВП ДВП», судова колегія зазначає, що належним способом відновлення порушених прав позивача у цій справі є скасування про звільнення зі служби ОСОБА_1, та його поновлення на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у спеціальному званні капітан поліції, тобто, на посаді з якої він незаконно був звільнений з 04.04.2017 року, про що саме і просив позивач у цій справі звертаючись до суду з адміністративним позовом.

Обговорюючи питання про можливість повного захисту прав позивача шляхом задоволення заявлених ним у цій справі вимог, без скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.03.2017 року № 1205 (про скасування якого позивач не просив), але який безпосередньо пов'язаний с заявленими позивачем у цій справі вимогами, оскільки звільнення позивача оскаржуваним ним наказом від 3 квітня 2017 року за № 118 о/с був виданий саме з метою реалізації наказу № 1205 від 27.03.2017 р., виходячи з прописаного ст.2 КАСУ завдання адміністративного судочинства і ст.11 КАСУ права суду вийти за межі позовних вимог в разі необхідності повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, а також обов'язку адміністративного суду забезпечити ефективний засіб юридичного захисту порушених прав позивача у цій справі, судова колегія беручи до уваги встановлену під час апеляційного перегляду даної справи протиправність рішень відповідача, які стосуються звільнення позивача зі служби, вважає належним захистом прав позивача у цій справі є також скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.03.2017 року № 1205, який був підставою для винесення відповідачем наказу від 3 квітня 2017 року за № 118 о/с про звільнення позивача, оскільки протилежний підхід буде суперечити принципу верховенства права, та на думку суду не зможе забезпечити практичне поновлення порушеного права позивача в повній мірі.

Враховуючи вищеописане, та встановлені апеляційним судом обставини справи і наведені вище по тексту норми чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у справі іншої постанов, якою з метою повного захисту прав позивача скасувати накази відповідача про від 27.03.2017 року № 1205 та від 03.04.2017 року за № 118 о/с, з поновленням позивача на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у спеціальному званні капітан поліції з дня його звільнення.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати та долученої до матеріалів справи довідки, судова колегія вважає за необхідне стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток починаючи з 4 квітня 2017 року по день винесення судового рішення, що складає загальну суму в розмірі 26 578,00 грн.

Керуючись п.3 ч. 1 ст.198, 202, 205, 207 КАС України, судова колегія, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного суду ОСОБА_1

Визнати протиправним Наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27 березня 2017 року № 1205 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в частині притягнення ОСОБА_21 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції ,та скасувати п.1 резолютивної частини Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27 березня 2017 року № 1205, що стосується дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого СКП Чечелівського ВП Дніпровського ВП капітана поліції ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 3 квітня 2017 року за № 118 о/с «про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (М-0108067) з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області».

Поновити ОСОБА_1 (М-0108067) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у спеціальному званні капітан поліції - негайно.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 4 квітня 2017 року і по день винесення судового рішення, що складає загальну суму в розмірі 26 578,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в порядку та строки, що передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов