Справа № 816/352/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 р. Справа № 816/352/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представники відповідача: Боровик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року по справі № 816/352/17 за позовом ОСОБА_1 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (з урахуванням уточнень позовних вимог від 03.08.2017) від 24.11.2015 № 11529-17.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року задоволено позов (а.с. 110-115).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області від 24 та 27 листопада 2015 року № 11529-17.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доказів і встановлення обставин у справі, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 119-121). Апелянт, з урахуванням приписів ст. 67 Конституції України, положень п.п.14.1.72, 14.1.74 п.14.1 ст.14 ПК України, ст..сь.96, 120, 206 ЗК України, наголошує на тому, що позивач з урахуванням придбання у юридичної особи будівель та споруд має зобов'язання на сплату земельного податку, а тому на виконання вимог Податкового кодексу України Лубенською ОДПІ винесено законне податкове повідомлення-рішення, яким позивачеві нараховано земельний податок за 2013-2015 роки у сумі 51112,07 грн..

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги. В судовому засіданні надав належним чином засвідчену копію оскаржуваного ППР №11529-17, датою якого слід правильним вважати не 27.11.2015 року, як помилково зазначено, а саме 24.11.2015 року.

Позивач заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення. Надав письмові заперечення.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що 24.05.2013 згідно з договором купівлі-продажу будівель та споруд, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 459, ОСОБА_1 придбав у власність у ПП "Віка-плюс" будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та складаються з: адмін. корпуса з підвалом, А-2, 901,6 кв.м.; гаража - склада, Б, 593,1 кв.м.; гаража, В, 257,0 кв.м.; вбиральні, Г; складу ГСМ (погріб), Д; складу ГСМ (погріб), Е; пилорами, Ж, 164,9 кв.м.; виробничого цеху, З, 1487,8 кв.м.; трансформаторної, К; воріт, №1,2; огорожі, №3,4 (а.с. 88-89).

Право власності ОСОБА_1 на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2553759 (а.с. 84).

Листом від 02.11.2015 №5-1602-0.5-3952/2-15 Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області повідомило контролюючий орган, що вартість 1 м2 земель промисловості, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, становить 145,91 грн. (а.с. 85).

27.11.2015 Лубенською ОДПІ складено податкове повідомлення-рішення № 11529-17, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 51112,07 грн (а.с. 65).

27.11.2015 ОСОБА_1 отримано корінець податкового повідомлення-рішення від 24.11.2015 № 11529-17 (а.с. 64).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником та за ним не зареєстровано право користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності будівлями та спорудами, з наявністю яких законодавство пов'язує виникнення обов'язку по сплаті земельного податку. Таким чином, судом зроблено висновок про відсутність підстав вважати останнього платником такого податку як землекористувача (власника) земельної ділянки площею 1,5313 га, що в свою чергу виключає можливість нарахування земельного податку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, визначених законом.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом (ст.13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою] охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадинами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001р. №2768-111 (зі змінами та доповненнями), а справляння плати за землю - Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Так, згідно зі ст.206 Земельного кодексу використання землі в Україні є платним.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 Податкового кодексу платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктом оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

П.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до п.п.14.1.74 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу - земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами. Обов'язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності (користування) відповідною земельною ділянкою.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу (п. 118.1 ст. 118).

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів. що підтверджують розмір земельної ділянки (п. 118.2 ст. 118 Земельного кодексу).

Згідно із вимогами пункту «в» ч.1 ст.96 Земельного кодексу землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Причини, підстави та наслідки переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду встановлені ст.120 Земельного кодексу.

Положення ст.120 Земельного кодексу прямо кореспондують з положеннями ст.377 Цивільного кодексу України, з яких вбачається, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Тобто, з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

Як було встановлено за матеріалами справи, що відповідно до п. 1.1. Договору купівлі - продажу будівель і споруд від 24.05.2013 р., ОСОБА_1 прийнято у власність (куплено) належні ПП «ВІКА-ПЛЮС» на праві власності будівлі і споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 про що і внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, в п.1.1. вищеназваного Договору вказано, що покупець (ОСОБА_3) в порядку і на умовах, визначених ст.377 Цивільного кодексу України набуває права користування земельною ділянкою, на якій розташовано будівлі і споруди, площею 1,5313 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Зазначена земельна ділянка використовувалася продавцем на підставі Договору оренди, укладеного з Лубенського міською радою від 05.12.2000 року, строк оренди до 05.12.2015 року.

Відповідно до інформації, наданої Управлінням Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області №5-1602-0.5-3952/2-15 від 02.11.2015р. вартість 1 м2 земель промисловості, розташованих за адресою: 37500, АДРЕСА_1 в 2015 році становив 145,91 грн.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється відповідно до п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України.

На виконання вимог Податкового кодексу України, Лубенською ОДПІ 24.11.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення №11529-17, відповідно до якого Позивачеві нараховано земельний податок за 2013-2015 роки в сумі 51 112,07 грн.

Податкове повідомлення-рішення направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом, яке отримано адресатом 27.11.2015р., що підтверджено корінцем повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розрахунок визначеного податкового зобов'язання було здійснено наступним шляхом:

НГО 1 м земель промисловості розташованих в АДРЕСА_1 становила в 2015 році - 145,91 грн. (лист управління Держгеокадастру у Лубенському районі №5-1602-0.5-3952/2-15 від 02.11.2015р.); НГО 1 м земель промисловості розташованих в АДРЕСА_1 становила в 2013-2014 році - 116,82 грн. (145,91 / 1,249), де 1,249 - коефіцієнт індексації НГО за 2015р.); НГО 15313 м2 в 2013 році = 15313 х 116,82 = 1 788 864,66 грн..

Ставка земельного податку на 2013 рік за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 % від їх нормативно грошової оцінки. (Стаття 274 ПКУ).

Період, за який нараховано податок за 2013 рік становить 222 дні (з 24.05.2013р. по 31.12.2013р.).

Земельний податок за ставкою 1 % на 2013 рік склав: 17 888,65 грн.. Земельний податок за період з 24.05.2013р. по 31.12.2013р. склав: 10 880,22 грн. (17888,65/365 x222). НГО 15313 м2 в 2014 році = 15313 х 116,82 = 1788864,66 грн. Земельний податок за 2014 рік склав: 17 888,65 грн. НГО 15313 м2 в 2015 році = 15313 х 145,91 = 2234319,83 грн. Земельний податок за 2015 рік склав: 22 343,20 грн.

Таким чином, загальна сума податкового зобов'язання зі сплати земельного податку склала 51 112, 07 грн. (10 880,22 грн. + 17 888.65 грн. + 22 343,20 грн.).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено, що державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, проведено не було. Позивач надав постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2017р. по справі №539/3325/16-а про скасування кадастрового номеру НОМЕР_1 з державного реєстру. В той же час, скасування кадастрового номеру з державного реєстру за судовим рішенням, що відбулося 03.02.2017 року не має жодного правового значення та впливу на прийняте податковим органом оскаржуваного ППР від 24.11.2015 року та обов'язку Позивача на сплату земельного податку за весь спірний податковий період, в якому земельна ділянка перебувала у фактичному володінні Позивача. Доводи Позивача стосовно того, що ця земельна ділянка не може вважатися землями промисловості, тому як Позивач не є підприємством, є безпідставними. До придбання споруд, ПП «Віка-Плюс» використовувала земельну ділянку разом з об'єктами нерухомого майна, що на ній були розташовані, та за даними управління Держгеокадастру у Лубенському районі відноситься до земель промисловості. Тобто, придбавая споруди, зміна цільового призначення земель по суті не змінилась, та будь-яких змін до цільового призначення таких земель з боку Позивача не вчинялось. Тому, показник визначення земельного податку, слід вважати, як такий, що застосовується до земель промисловості.

Колегія суддів зазначає, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1ст.286 Податкового кодексу).

Таким чином, фізичні особи, які не оформили відповідно до законодавства право власності або право користування землею, проте набули це право відповідно до рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування чи відповідно до цивільно - правових угод повинні сплачувати земельний податок згідно з даними державного земельного кадастру на загальних підставах.

У відповідності до пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14, пп.269.1.2 п.269.1 ст.269 пп.270.1.1 п.270.1 ст.270, п.274.1 ст.274, п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) та ст.116, ст.122, ст.124, ст.125, ст.126, ст.206 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-111 (зі змінами та доповненнями), платнику необхідно протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення сплатити до бюджету земельний податок.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що Податковий кодекс України не визначає як умову виникнення податкового обов'язку зі сплати орендної плати за користування землею державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Тому, сам факт використання земельної ділянки є підставою для визначення податкового зобов'язання з орендної плати за землю. Відсутність належного оформлення земельних ділянок не є підставою для звільнення платника земельного податку від нарахування податку з площі всіх ділянок, що перебувають у користуванні платника податків.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач повинен сплачувати орендну плату з земель, що фактично використовуються ним для здійснення своєї господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 по справі №К/800/16605/15, а також у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016.

Крім того, при вирішенні спору колегія суддів також враховує судові рішення:

№539/1818/16-ц за яким, позов Лубенської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді не сплати за фактичне користування земельною ділянкою, що знаходиться під придбаними ним у ПП «Віка -Плюс» будівлями та спорудами, був задоволений рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017 року. У допуску до провадження ВС України за заявою ОСОБА_1 було відмовлено Верховним судом України ухвалою від 29.09.2017 року.

№816/858/16 за яким, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року, залишеною ухвалою без змін Харківським апеляційним адміністративним судом від 19.10.2016 року за позовом Лубенської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області було стягнуто з ОСОБА_1 суму податкового боргу з земельного податку, що виник на підставі оскаржуваного ним ППР від 24.11.2015 року №11529-17.

Також, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року по справі №816/347/17, якою апеляційна скарга Лубенської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області задоволена. Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2017р. по справі №816/347/17 скасована, а у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.05.2016 №32814-1702, яким визначена сума податкового зобов'язання із земельного податку за період 2016 року.

Зазначені судові рішення є також загальнодоступними та відомими у мережі Єдиного державного реєстру судових рішень. За зазначеними судовими рішеннями, встановлені не тільки фактичні, але ж і правові обставини та надана їм оцінка з приводу обов'язку позивача здійснювати та нести встановлені законодавством обов'язки зі сплати за земельну ділянку.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що Лубенською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області правомірно прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.11.2015 року №11529-17. яким визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку у розмірі 51112, 07 грн. на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, як цього вимагає ст. 19 Конституції.

Надання неналежної правової оцінки фактичним обставинам справи, привело суд першої інстанції до неправильного вирішення справи та помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими. Заперечення сторони позивача не спростовує вищенаведеного.

Враховуючи наведене, колегія суддів, з урахуванням приписів ст.202 КАС України дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області - задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року по справі № 816/352/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі складена 11 грудня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.