Справа № 802/2163/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2017 р. Справа № 802/2163/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Барського районного суду Вінницької області

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Барського районного суду Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 04 жовтня 2016 року Барським районним судом Вінницької області видано наказ № 38-К про виведення ОСОБА_1 зі штату суддів Барського районного судом Вінницької області з 15 листопада 2016 року. Так, позивачем зазначено, що на час прийняття наказу про виключення останнього зі штату суддів Барського районного судом Вінницької області діяла норма ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 30 вересня 2016 року щодо виплати судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. 04 жовтня 2017 року позивач листами звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області та Барського районного суду Вінницької області з проханням виплатити вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Листами від 11 жовтня 2017 року та 30 жовтня 2017 року відповідачі повідомили, що виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку не передбачена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції чинній на момент звільнення позивача.

У зв'язку із зазначеним ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Барського районного суду Вінницької області щодо не видачі наказу про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою та зобов'язати Барський районний суд Вінницької області видати відповідний наказ;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області щодо не здійснення ОСОБА_1 виплати вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою та стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою в сумі 73225 грн. 02 коп.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник ТУ ДСА у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі. Окрім того, відповідно до поданих заперечень на адміністративний позов, представник відповідача зазначив, що чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття. Разом з тим, реалізація права позивача на звільнення у зв'язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною радою України відповідної постанови, тобто 22 вересня 2016 року і тому до спірних правовідносин слід застосовувати ті положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття такої постанови. Відтак, з урахуванням зазначеного адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Представник Барського районного суду Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак, надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення покладається на думку суду.

Тому, з урахуванням положень частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе розгляд справи провести в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Наказом № 19-К від 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 призначено головою Барського районного суду Вінницької області.

22 вересня 2016 року Верховною Радою України прийнято Постанову № 1600-VIII, якою, у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Наказом № 38-К від 04 жовтня 2016 року виведено зі штату суддів Барського районного суду Вінницької області суддю ОСОБА_1 в зв'язку з поданням заяви про відставку з 15 листопада 2016 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка видана ОСОБА_1 про те, що станом на 15 листопада 2016 року суддівська винагорода голови Барського районного суду Вінницької області, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склала 24408 грн. 34 коп. (а.с. 14).

04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Барського районного суду Вінницької області з листом у якому просив видати наказ про виплату йому вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою з подальшим нарахуванням та виплатою Територіальним управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (а.с. 15).

Листом № 51123/2017 від 11 жовтня 2017 року повідомив, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання. Чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття. Разом з тим, реалізація права позивача на звільнення у зв'язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною радою України відповідної постанови, тобто 22 вересня 2016 року і тому до спірних правовідносин слід застосовувати ті положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття такої постанови. Відтак, виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку не передбачена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції чинній на момент звільнення ОСОБА_1 (а.с. 16).

04 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ТУ ДСА у Вінницькій області з листом у якому просив видати наказ про виплату йому вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою з подальшим нарахуванням та виплатою Територіальним управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (а.с. 17).

Листом № 04-36/2592 від 30 жовтня 2017 року ТУ ДСА у Вінницькій області повідомило ОСОБА_1 про те, що виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку не передбачена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" в редакцій чинній на момент його звільнення (а.с. 18).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній на момент прийняття постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено з посади судді) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Водночас Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

При цьому положеннями частини 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 01.04.2014 року) передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01.04.2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виключено з нього статтю 136, якою передбачалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

30 вересня 2016 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, ч. 1 ст. 143 якого визначає, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Як випливає із матеріалів справи, наказом в.о. голови Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2016 року № 38-К ОСОБА_1, який постановою Верховної Ради України № 1600-VІІІ від 22 вересня 2016 року звільнений з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку, виключено зі штату суддів Барського районного суду Вінницької області з 15 листопада 2016 року.

Тобто на момент прийняття вказаного наказу діяла норма ч. 1 ст. 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, що передбачала виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку.

З матеріалів справи слідує, що після прийняття Постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 22 вересня 2016 року, в.о. голови Барського районного суду Вінницької області 04 жовтня 2016 року видано наказ № 38-К "Про виключення зі штату суддів Барського районного суду Вінницької області ОСОБА_1.".

Тобто, станом на 30 вересня 2016 року позивач перебував на посаді судді Барського районного суду Вінницької області.

А тому, суд вважає, що на ОСОБА_1 поширюється дія норми ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Барським районним судом Вінницької області зроблено помилковий висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, що, в свою чергу, потягло вчинення протиправних дій ТУ ДСА у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті такої допомоги.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, вищого спеціалізованого суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Статтею 149 цього ж Закону передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Тобто, будь-яка виплата, у тому числі і виплата вихідної допомоги, здійснюється відповідно до наказу голови суду.

А тому, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Барського районного суду Вінницької області щодо не видачі наказу про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород та зобов`язання Барського районного суду Вінницької області видати наказ про виплату позивачу вихідної допомоги шляхом зобов'язання видати наказ про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Визначаючись щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності та стягнення з ТУ ДСА в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою в сумі 73225 грн. 02 коп., суд виходив з такого.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх судів, окрім Верховного Суду, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Оскільки позивач працював суддею у Барському районному суді Вінницької області, саме на Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області покладено обов`язок нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу в зв`язку з відставкою.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача в частині визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги ОСОБА_1, оскільки такі нарахування та виплати здійснюються за наказом голови суду, як керівника бюджетної установи. Як уже встановлено судом, такого наказу головою Барського районного суду Вінницької області прийнято не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, випливає, що відповідачами повністю не доведено правомірності своїх дій, відтак позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Барського районного суду Вінницької області щодо не видачі наказу про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Зобов'язати Барський районний суд Вінницької області видати наказ про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою в сумі 73225 (сімдесят три тисячі двісті двадцять п'ять) гривень 02 копійки (з відповідними відрахуваннями ).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна