Справа № 810/2115/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року м. Київ № 810/2115/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання: Касьянової О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Вишняк О.В.,

від відповідача - Демченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА"

до Офісу великих платників податків ДФС України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА" з позовом до Офісу великих платників податків ДФС України визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "С" № від 23.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки Акта документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА" з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами від 06.11.2014 № КЗ-14/278, від 20.11.2010 № RBF-001/2010, від 01.03.2014 № NZF-03/2014, від 01.07.2012 № ОАФ-001/2012, згідно листів ПАТ «Сітібанк» від 06.05.2016 № 160360/1401-3, ПАТ «Укрсоцбанк» від 01.04.2015 № 10.7-110/67-6412, від 02.03.2015 № 10.7-110/79-942, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» від 07.10.2015 № 12312/832, від 09.11.2015 № 12312/928 (від 24.02.2017 № 361/28-10-14-02/00382533) щодо порушення позивачем статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі - Закон від 23.09.1994 № 185/94-ВР), а саме несвоєчасне надходження товарів (послуг) за зовнішньоекономічним імпортним контрактом від 06.11.2014 № КЗ-14/278 з «NATE - napojova technika a.s.» (прострочено надходження товару вартістю 131 000,00 євро на 28 днів; прострочено надходження товару вартістю 20 200,00 євро на 24 дні), є необґрунтованими.

Так, позивачем наголошено, що ТОВ "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА" не порушувало статтю 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР, оскільки обладнання по імпортній операції було поставлено на територію України в строк, який не перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу позивачем.

Крім того, позивачем зазначено, що відповідно до частини 4 статті 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, Постановою Правління Національного Банку України від 03.03.2015 № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України» було встановлено, що розрахункові операції з експорту та імпорту товарів, передбачених в статтях 1 та 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

В той же час, Постановою Правління Національного Банку України від 13.12.2015 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України» було встановлено, що розрахункові операції з експорту та імпорту товарів, передбачених в статтях 1 та 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР, здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

З даного приводу позивач зазначив, що Національний Банк України у Листі від 07.02.2017 № 40-0005/9793 «Про здійснення контролю за експортними операціями» зазначив, що «… Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Це означає, що до події, факту застосовується той закон (нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Разом із тим, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 норму щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Враховуючи вищевикладене, Національний банк України, вважає, що починаючи з дати набрання чинності Законом N 1724-VIII та Постановою N 419 (тобто, з 03.01.2017) на випадки нездійснення банками контролю за дотриманням резидентами установлених законодавством строків розрахунків за операціями з експорту послуг (крім транспортних і страхових), прав інтелектуальної власності, авторських та суміжних прав (включаючи випадки не завершення розрахунків за вказаними експортними операціями) поширюватимуться норми того нормативно-правового акта, який скасовує або пом'якшує відповідальність резидентів.

З огляду на зазначене, банки, починаючи із 03.01.2017 не здійснюють контроль за дотриманням резидентами установлених законодавством строків розрахунків за вищезазначеними операціями, а раніше взяті банком такі операції на контроль підлягають зняттю з контролю. Підставою для такого зняття з контролю є відповідні зміни у законодавстві…».

Враховуючи викладене та той факт, що ТОВ "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА" частину обладнання по контракту від 06.11.2014 № КЗ-14/278 отримало 26.03.2015, позивач вважає, що ним не було порушено встановлений у спірний період 120 денний строк на розрахункові операції з експорту та імпорту товарів передбачених в статтях 1 та 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення форми від 23.03.2017 № форми "С" є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні 18.07.2017 підтримав позовні вимоги та просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 23.03.2017 №.

Представник відповідача позову не визнав, стверджував, що оскаржуване рішення прийнято правомірно і у відповідності до вимог чинного податкового законодавства та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів заперечень посилався на обставини, викладені в Акті перевірки від 24.02.2017 № 361/28-10-14-02/00382533 та у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.12.1997 зареєстровано як юридичну особу Дочірнє підприємство Публічного Акціонерного товариства «Оболонь» «Пивоварня Зіберта» (код за ), запис № 0000275, 25.01.2017 за рішенням засновників вказану юридичну особу припинено, шляхом реорганізації (запис № 4000275) та перетворено у Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварня Зіберта» (запис № 0002694), що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як платник податків на час проведення перевірки позивач перебував на обліку в Офісі великих платників податків ДФС.

У період з 13.02.2017 по 17.02.2017 працівниками контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА" з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами від 06.11.2014 № КЗ-14/278, від 20.11.2010 № RBF-001/2010, від 01.03.2014 № NZF-03/2014, від 01.07.2012 № ОАФ-001/2012, згідно листів ПАТ «Сітібанк» від 06.05.2016 № 160360/1401-3, ПАТ «Укрсоцбанк» від 01.04.2015 № 10.7-110/67-6412, від 02.03.2015 № 10.7-110/79-942, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» від 07.10.2015 № 12312/832, від 09.11.2015 № 12312/928.

За результатом вказаної перевірки складено Акт перевірки від 24.02.2017 № 361/28-10-14-02/00382533.

У пункті 2 висновку зазначеного Акта перевірки зафіксовано порушення ТОВ "ПИВОВАРНЯ ЗІБЕРТА" норм діючого законодавства, а саме статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР, а саме несвоєчасне надходження товарів (послуг) за зовнішньоекономічним імпортним контрактом від 06.11.2014 № КЗ-14/278 з «NATE - napojova technika a.s.» (Чеська Республіка):

- прострочено надходження товару вартістю 131 000,00 євро на 28 днів;

- прострочено надходження товару вартістю 20 200,00 євро на 24 дні, є необґрунтованими.

Вказаних висновків відповідач дійшов у зв'язку з наступним.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивачем (покупець) 06.11.2014 було укладено контракт (купівлі - продажу) № КЗ-14/278 з «NATE - napojova technika a.s.» (продавець).

Відповідно до умов зазначеного контракту продавець продає, а покупець приймає та сплачує, на умовах FCA Хотєборж, визначених у Контракті «Обладнання для пастеризації газованих напоїв та їх розливу в ПЕТ пляшки» - надалі «Товар» (пункт 1 Контракту).

Відповідно до змісту пункту 3.1.1 контракту авансовий платіж у сумі 151 200,00 євро оплачується протягом 10 (десяти) банківських днів починаючи днем підписання контракту.

Згідно з пунктом 7 контракту продавець зобов'язується здійснити поставку товару згідно Специфікації № 2 до дійсного контракту на умовах FCA Хотєборж не пізніше ніж 90 днів, починаючи днем здійснення покупцем оплати авансового платежу, згідно з пунктом 3.1.1 цього контракту.

Так, під час перевірки контролюючим органом, було встановлено, що на виконання умов даного контракту, позивачем було здійснено попередню оплату

(авансові платежі) на загальну суму 151 200,00 євро, що засвідчено платіжними документами

від 27.11.2014 № 40 (на суму 131 000,00 євро) та від 01.12.2014 № 41 (20 200,00 євро).

Однак, при проведені розрахунків по Контракту перевіркою встановлено порушення законодавчо встановлених термінів надходження товару від нерезидента (90 днів), а саме згідно платіжного доручення від 27.11.2014 позивачем перераховано нерезиденту валютні кошти у сумі 131 000,00 євро. Граничний термін надходження товару - 25.02.2015.

В законодавчо встановлений термін товар від нерезидента не надійшов.

Станом на 26.02.2015 за розрахунками по контракту виникла прострочена дебіторська

заборгованість у сумі 131 000,00 євро.

У подальшому, на вказану сума простроченої дебіторської заборгованості нерезидентом було поставлено товар згідно з митною декларацією від 26.03.2015 № 542314 та CMR (міжнародної транспортної накладної) з проставленням відбитку штампа «Під митним контролем» датованого 25.03.2015 на суму 199 808,00 євро з порушенням законодавчо встановлених строків, кількість днів прострочення - 28 днів.

Згідно платіжного доручення від 01.12.2014 позивачем перераховано нерезиденту валютні кошти у сумі 20 200,00 євро. Граничний термін надходження товару - 01.03.2015.

В законодавчо встановлений термін товар від нерезидента не надійшов.

Станом на 02.03.2015 за розрахунками по контракту виникла прострочена, дебіторська заборгованість у сумі 20 200,00 євро.

На зазначену сума простроченої дебіторської заборгованості нерезидентом було поставлено товар згідно з митною декларацією від 26.03.2015 № 542314 та CMR з проставленням відбитку штампа «Під митним контролем» датованого 25.03.2015 на суму 199 808.00 євро з порушенням законодавчо встановлених строків, кількість днів прострочення - 24 дні.

Станом на 12.02.2017 в бухгалтерському обліку ТОВ «Пивоварня Зіберта» по рахунку 632 за контрактом від 06.11.2014 № КЗ-14/278 з нерезидентом "NATE - napojova technika a.s." рахується кредиторська заборгованість у загальній сумі 7 743,00 євро.

На підставі висновків Акта перевірки, відповідачем 23.03.2017 було прийнято податкове повідомлення - рішення № форми «С», яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 433 261,33 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки, прийнятими за її результатами податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента (частина 2 даної статті).

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України (частина 3 даної статті).

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (частина 4 даної статті).

Пунктом 1 Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 734 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» (далі - Постанова НБУ від 20.11.2014 № 734), встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Пунктом 8 Постанови НБУ від 20.11.2014 № 734 встановлено, що Постанова набирає чинності з 22.11.2014 і діє до 02.12.2014 включно.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що на час здійснення позивачем перехування авансових платежів на рахунок "NATE - napojova technika a.s." Національним Банком України було встановлено, що розрахунки за операціями з імпорту товарів здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за № 338/3631 (далі - Інструкція від 24.03.1999 № 136) імпортні операції резидентів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється], які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, виставлення векселя на користь постачальника товару, що імпортується, або при застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива з моменту здійснення банком платежу на користь нерезидента, потребують одержання висновку.

Пунктом 3.2 Інструкції від 24.03.1999 № 136 встановлено, що відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення операцій, вказаних у п. 3.1 цієї Інструкції.

При застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива моментом здійснення платежу на користь нерезидента вважається дата списання коштів з рахунку банку. При цьому банк повинен надати клієнту належним чином оформлене письмове повідомлення про списання коштів з рахунку банку на користь нерезидента, яке зобов'язане містити таку інформацію: назва нерезидента та банк нерезидента, N договору та N акредитива, валюта платежу та сума списаних коштів, дата списання коштів з рахунку банку.

З огляду на зазначене 90-денний строк здійснення розрахунку за імпортними операціями починається з наступного календарного дня після дня здійснення операцій (авансового платежу).

Положеннями статті 4 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР встановлено, що порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У той же час, статтею 6 Закону від 23.09.1994 № 185/94-ВР передбачено, що строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Як встановлено судом, «NATE - napojova technika a.s.» повідомило позивача, що не може вкластися у строк 90 календарних днів на виготовлення обладнання, у зв'язку з чим між сторонами контракту 12.02.2015 було укладено додаткову угоду № 1 про продовження строків поставки обладнання (не пізніше ніж 180 календарних днів, починаючи за днем здійснення оплати авансового платежу), 17.03.2015 сторонами контракту було укладено додаткову угоду № 2 про продовження строків поставки обладнання (до 190 календарних днів, починаючи за днем здійснення оплати авансового платежу).

У зв'язку з укладанням додаткових угод до контракту та необхідністю отримання висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 06.11.2014 № КЗ-14/278, позивачем 11.02.2015 та 16.03.2015 було направлено до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України листи № 72 з доповненням № 84 від 24.02.2015 та № 137 з доповненням № 159/1 від 25.03.2015

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України листами від 17.02.2015 № 4102-09/103, від 11.03.2015 № 04102-09/137, від 27.03.2015 № 4102-09/175 повідомило позивача про відсутність підстав для надання висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією.

Позивачем не надано суду доказів оскарження таких відмов та визнання їх незаконними.

Враховуючи викладені норми діючого законодавства України на час спірних операцій та ту обставину, що позивач отримав частину обладнання по контракту від 06.11.2014 № КЗ-14/278 лише 26.03.2015, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно встановлено прострочення граничного терміну надходження товару від продавця до покупця за контрактом від 06.11.2014 № КЗ-14/278 на 28 днів (на підставі платіжного документа від 27.11.2014 № 40) та на 24 днів (на підставі платіжного документа від 01.12.2014 № 41).

Стосовно посилань позивача на лист Національного Банку України від 07.02.2017 № 40-0005/9793 «Про здійснення контролю за експортними операціями», суд зазначає, що листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не містять правових норм.

З огляду на те, що лист Національного Банку України від 07.02.2017 № 40-0005/9793 адресований банківським установам та їх об'єднанням та не є нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері розрахунків в іноземній валюті, суд дійшов висновку, що він має інформаційний характер для банківських установ.

Щодо посилань позивача на статтю 58 Конституції України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною першою статтю 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Пунктом 2 статті 150 Конституції України встановлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України.

Згідно з положеннями статті 1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 Конституційний суд України дійшов висновку, що положення частини 1 статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Як зазначив Конституційний Суд України це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Разом з цим, згідно з п. 1.1 постанови Правління Національного банку України від 24.03.1999 № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків.

Таким чином, починаючи із 25.02.2015 та 01.03.2015 нараховувалась пеня, оскільки мав місце факт порушення строку розрахунків (поставки обладнання) за експортною операцією.

Відтак, беручи до уваги, що граничний 90-денний строк розрахунків за проведеними позивачем експортними операціями закінчився, а порушення законодавства в сфері розрахунків в іноземній валюті мали місце до набрання чинності постановою Правління Національного банку України від 13.12.2015 № 410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", норми останньої до спірних правовідносин в частині продовження строків розрахунків до 120 днів не застосовуються.

Також, Правління Національного банку України від 13.12.2015 № 410, жодної вказівки щодо надання зворотної дії в часі даному нормативно-правовому акту не містить.

Таким чином, суд не погоджується із доводами позивача про застосування до спірних правовідносин норм Правління Національного банку України від 13.12.2015 № 410, оскільки така не має зворотної дії у часі щодо правовідносин, які мали місце до її прийняття.

Крім того, відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 09.02.1999 по справі № 1-7/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що подія порушення граничних строків надходження товарів (послуг ) за зовнішньоекономічним імпортним контрактом настала 25.02.2015 та 01.03.2015, а тому для кваліфікації вказаного порушення повинен застосовуватись нормативно - правовий акт, який був чинним на момент такого порушення, а саме постанова Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 734, яка передбачала 90-денний строк розрахунків.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що податковий орган правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2017.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень. Водночас, позивачем не було доведено обгрунтвоаності позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 24 липня 2017 р.