Справа № 703/2244/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 703/2244/17 Головуючий у 1-й інстанції: Прилуцький В.О.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області по розгляду його заяви про перерахунок пенсії;

2) зобов'язати Смілянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області перерахувати та виплачувати пенсію провести відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції чинній на час виникнення права на призначення пенсії на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06 січня 2016 року № 18/12 вих. 17, починаючи з 18 січня 2016 року, без обмеження максимального розміру пенсії;

3) стягнути з Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області всю суму боргу по нарахуванню та виплаті пенсії за період з 18 січня 2016 року по день винесення судового рішення.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано відмову Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області у здійсненні ОСОБА_2 перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» протиправною.

Зобов'язано Смілянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції чинній на час виникнення права на призначення пенсії на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06 січня 2016 року № 18/12 вих. 17 в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 18 січня 2016 року.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 11 липня 1995 року перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка складає 90% від суми місячного заробітку.

18 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати за посадою старшого слідчого Смілянської міжрайпрокуратури, з якої ОСОБА_2 вийшов на пенсію. До цієї заяви позивач додав довідку прокуратури Черкаської області від 06 січня 2017 року № 18/12 вих.17, відповідно до якої з 15 грудня 2015 року заробітна плата на цій посаді становить 9 976 грн. 70 коп. (а.с. 7).

Листом від 26 січня 2017 року № 13/М-10 Смілянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області відмовило ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку раніше призначеної пенсії з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015, яким з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у т.ч. Закону України «Про прокуратуру» і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 8).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06 січня 2016 року № 18/12 вих. 17 в розмірі 90% від суми заробітку. Однак, оскільки з 01.01.2016 законодавцем врегульоване питання щодо максимального розміру виплати пенсії, який підлягає виплаті має свої максимальні показники, не більше 10740 гривен, тому позовні вимоги в частині виплати пенсії без обмеження максимального розміру пенсії є необґрунтованими.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступні обставини.

Згідно із частиною тринадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року (надалі - Закон №1789-ХІІ), держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII внесено зміни до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) згідно Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, наведені зміни законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був гарантований статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Однак, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (січень 2017 року) Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що з 15.07.2015 відсутній порядок та умови перерахунку пенсій працівникам прокуратури, визначений Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим підстав для перерахунку пенсій немає.

Отже, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягало застосуванню законодавство, яке діяло на час їх виникнення, було чинним та неконституційним не визнавалось.

Згідно із частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами пенсійного органу, що у зв'язку з відсутністю визначення Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06 січня 2016 року № 18/12 вих. 17 згідно ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 22 вересня 2017 року (справа №591/4946/16-а) та в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 (справа №К/800/16797/17).

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в частині задоволення позовних вимог.

В решті - постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб