Справа № 562/3252/13-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк А.С.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"05" грудня 2017 р. Справа № 562/3252/13-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "03" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернулася за адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні дострокової пенсії за віком та зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_3 дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства ОСОБА_4, яка виховала його до шестирічного віку.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у Здолбунівському районі Рівненської області у призначенні ОСОБА_3 дострокової пенсії за віком, передбаченої п.3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Здолбунівському районі Рівненської області призначити ОСОБА_3 дострокову пенсію за віком, передбачену п.3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03.10..2017р. позов задоволено. Визнано протиправною відмову Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області у призначенні ОСОБА_3 дострокової пенсії за віком, передбаченої п.3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зобов'язано Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_3 дострокову пенсію за віком, передбачену п.3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 25 червня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду зі скаргою, в якій просив постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане 03 жовтня 1985 року Урвенською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області.

ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства і йому встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою Сер. МСЕ № 024847, виданою Острозькою міжрайонною МСЕК 02.11.2003 року.

З 01 листопада 2003 року ОСОБА_4 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи (інвалід з дитинства), що підтверджується виданим йому 04 листопада 2003 року пенсійним посвідчення серія НОМЕР_2.

21 червня 2013 року позивачка досягла п'ятдесятирічного віку.

Як вбачається з трудової книжки позивачки НОМЕР_3 вона має понад 15 років стажу роботи.

Згідно довідки №877 від 28.10.2013 р., виданої Урвенською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області вбачається, що позивачка народила та виховала до шестирічного віку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

25 червня 2013 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії, оскільки досягла 50 річного віку, виховала дитину інваліда до шести років.

Листом від 16.10.2013р., вих. №1751-04/01, відповідачем їй було відмовлено в призначенні пенсії на тій підставі, що її син не мав медичних показань для визнання його дитиною інвалідом до досягнення ним шестирічного віку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закон України "Про пенсійне забезпечення" не містять такої обов'язкової умови для призначення пенсії за віком матері інваліда з дитинства, як встановлення дитині інвалідності до досягнення нею шестирічного віку, ОСОБА_4 визнаний інвалідом з дитинства до досягнення 18-річного віку, а тому відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у призначенні такого виду пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" тимчасово, до прийняття відповідного закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Пунктом 25 Порядку №22-1 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів дійшла висновку про те, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014р. (справа № 21-133а14), від 02.12.2014р (справа №21-534а14), тому відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України вона має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах став медичний висновок ЛКК від 25 вересня 2013 року №584, згідно з яким ОСОБА_4 не мав медичних показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення ним шестирічного віку. Цей висновок підписано головою комісії ОСОБА_5, та членами комісії - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.28).

Разом з тим, в матеріалах справи є інший медичний висновок ЛКК від 20 травня 2013 року №257, якому зазначено, що ОСОБА_4 встановлено діагноз: ДЦП в формі нижнього спастичного парапарезу і це захворювання, що призвело до інвалідності ІІІ групи, мало місце до шестирічного віку. Цей висновок також підписано ти же складом комісії, а саме головою комісії ОСОБА_5, та членами комісії - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.29).

Тобто, одна і та ж лікарсько - консультативна комісія Комунального закладу охорони здоров'я "Здолбунівський районний центр первинної медичної допомоги" з інтервалом у 4 місяці прийняла протилежні рішення щодо причин, за яких дитині позивача з діагнозом ДЦП (дитячий церебральний параліч) встановлено ІІІ групу інвалідності.

Крім того, в матеріалах пенсійної справи наявні і інші документи, які на думку суду вказували на протиправність відмови відповідачем позивачці у призначенні пенсії, а саме: довідка МСЕК № 046287, згідно із записами якої ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства; медичний висновок на дитину від 11 червня 1993 року № 2213/113, в якому, зазначено, що ОСОБА_4 хворіє на ДЦП в формі нижнього спастичного парапарезу і існуюче захворювання та патологічний стан відповідають розділу І пункту 1 Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 16 років, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 грудня 1991 року №175 та виписка з історії хвороби, де вказано, що ОСОБА_4 хворіє з раннього дитинства і йому, зокрема, встановлено діагноз резидуально-органічний синдром центральної нервової системи у вигляді розсіяної неврологічної симптоматики. Нижній парапарез з порушенням функції тазових органів по типу затримки та недостатнього контролю за актом сечовипуску, виражений антено-вегетативний синдром з розладами емоційно-вольової сфери, помірне порушення функції ЦНС.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від "03" жовтня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук