Справа № 465/5451/17
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.11.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії БР №236332 від 11.09.2017 року та закриття провадження у справі,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії БР №236332 від 11.09.2017 року та закриття провадження у справі.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 11.09.2017 року серії БР №236332, складеної інспектором ВПОДДЗ батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП ОСОБА_2, ОСОБА_1 визнано виним у тому, що під час керування транспортним засобом MITSUBISHI OUTLENDER д.н.з. НОМЕР_1, 11.09.2017 р. о 13:28 год., останній не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія» чим порушив ч.1 ст. 122 КУпАП, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. Вважає вищевказану постанову необґрунтованою та такою, що не відображає дійсних обставин справи, і складена за відсутності належних доказів, з грубим порушенням чинного законодавства. А саме, не розяснення прав за ст. 268 КУпАП, 55,56,59,63 Конституції України, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також не надано доказів під час розгляду справи перетину позивачем дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія». На основі вищевикладеного, просить, позовні вимоги задоволити, крім того провадження у справі закрити

Позивач в судове засідання не зявився, проте подав на адресу суду клопотання про слухання справи без його участі . Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, проте в судове засідання не зявився. Про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Адміністративний позов про скасування постанови серії БР №236332 від 11.09.2017 року розглядається у порядку адміністративного судочинства, як це передбачено відповідно до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судом встановлено, що вищевказаною постановою ОСОБА_1. визнано винним у тому, що він 11.09.2017 р. о 13:28 год., керуючи транспортним засобом MITSUBISHI OUTLENDER д.н.з. НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія», чим порушив ч.1 ст. 122 КУпАП, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.

Дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які вїзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг не віднесених за умови руху до автомагістралей.

Лінії 1.1., 1.3 перетинати забороняється.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Рішення Європейського Суду з прав людини зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 КАС України, вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 2 ст. 69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п. 1 ст. 76 КАС України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Частина 2 ст.162 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності чи закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Суд також зазначає про те, що відповідачем не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував невиконання вимоги позивачем дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія».

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 ОСОБА_3 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. 245, 251, 256 КУпАП, ст.11,69,70,71,159,160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії БР №236332 від 11.09.2017 року та закриття провадження у справі задоволити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №236332 від 11.09.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 255 грн., - скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено сторонами в апеляційну порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Ванівський Ю.М.