Справа № 2а/0270/3063/11
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/3063/11
Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.,

суддів: Драчук Т. О., Гонтарука В. М.,

при секретарі: Подолян Н. В.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачів: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної митної служби України та Вінницької митниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Вінницької митниці про скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2011 року ОСОБА_4 (Позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби (Відповідач 1) та Вінницької митниці (Відповідач 2) про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2011 року позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна митна служба та Вінницька митниця подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Представник Позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг та просив суд їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Позивач перебував на службі в митних органах з 1993 року, з травня 2007 року займав посаду заступника начальника Вінницької митниці.

Наказом Державної митної служби України (далі - ДМСУ) від 16 березня 2010 року № 311-к у звязку із введенням в дію затвердженої структури та штатного розпису Вінницької митниці на 2009 рік наказом митниці від 07.08.09р. № 363 виведенням зі штатного розпису митниці однієї з посади заступника начальника Вінницької митниці Позивача звільнено з посади заступника начальника Вінницької митниці із займаної посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, визначивши датою звільнення перший робочий день після закінчення тимчасової працездатності (а.с. 132 особової справи).

Наказом Вінницької митниці від 29 квітня 2010 року № 70-к з Позивачем проведено повний розрахунок, у звязку з його звільненням (а.с. 133 особової справи).

Не погодившись із вище зазначеними наказами, Позивач скористався правом на судовий захист і звернувся до Вінницького окружного адмінстративного суду з позовом, в якому просив поновити його на роботі та стягнути на його користь заробіток та відповідні надбавки за час вимушеного прогулу, моральну шкоду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2010 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011 року, позов задоволено частково.

Наказом ДМСУ від 22.04.2010 року № 896-к на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2010 року скасовано наказ ДМСУ від 16.03.2010 року № 311-к та поновлено Позивача на посаді заступника начальника Вінницької митниці з 29.04.2010 року.

До виконання своїх обовязків Позивач приступив фактично з 23.05.2011 року відповідно до наказу Вінницької митниці № 168-к від 23.05.2011 року (а.с. 39).

Наказом Вінницької митниці від 23.05.2011 року № 169-к Про проведення повного розрахунку(а.с.8) на підставі наказу ДМСУ від 23.05.2011 року № 1052-к за порушення Присяги державних службовців припинено перебування на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 ОСОБА_5 України Про державну службу ОСОБА_4 заступника начальника Вінницької митниці (а.с.6-7).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що стосовно Позивача, як того вимагає чинне законодавство України, проводилося службове розслідування, висновки якого могли бути підставою для звільнення його із займаної посади, як і не надано доказів на підтвердження існування підстав для проведення службового розслідування щодо Позивача. Жодних інших доказів, крім доповідної записки про виявлені комісією факти порушення за період роботи 2008-2010 років вимог митного законодавства, прорахунки Позивача в неналежному плануванні та щоденній організації роботи підпорядкованих підрозділів митниці, відсутність достатнього повсякденного контролю за діями підлеглих та недотримання вимог статті 17 ОСОБА_5 України Про державну службу на підтвердження факту порушення Позивачем присяги державного службовця (рішення про притягнення його до відповідальності тощо) представниками відповідачів не надано, а судом першої інстанції таких доказів не встановлено.

Колегія суддів не заперечує проти позиції суду першої інстанції щодо протиправності звільнення Позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.14 ОСОБА_5 України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків. Як зазначено в ч.2 ст.11 цього ж ОСОБА_5, конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

У спірному Наказі зазначено, що ОСОБА_4 порушено Присягу державних службовців у частині сумлінного виконання своїх обов'язків.

ОСОБА_5 України "Про державну службу" щодо Присяги не створюють безпосередньо права та обов'язку - їх головне призначення у формуванні відповідних моральних засад діяльності державного службовця. Особа, яка приймає присягу, урочисто присягає дотримуватись встановлених правил поведінки, а тому порушення Присяги державного службовця та конкретні порушення трудової дисципліни знаходяться у різних площинах діяльності державного службовця.

Таким чином, колегія суддів вважає, що припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги державного службовця не є дисциплінарним стягненням, а є додатковою підставою для припинення державної служби, визначеною ОСОБА_5 України "Про державну службу".

Утім, в наказі №1052-к від 23.05.2011 року відсутні відомості про несумлінне виконання Позивачем конкретних завдань, передбачених колом його обов'язків, а формування дисциплінарного проступку в такому змісті як "несумлінне виконання службових обовязків, недотримання основних обовязків державних службовців" носить загальний і неконкретизований характер, та не відповідає загальним вимогам про трудову дисципліну, оскільки сам факт невиконання службових обов'язків Позивачем не встановлено.

Більш того, з тексту оскаржуваного наказу видно, що при застосуванні стягнення Відповідачем в порушення ст. 149 КЗпП України не були враховані ні ступінь тяжкості вчиненого проступку, ні заподіяна саме ним шкоди, ні попередня робота Позивача, ні характер правопорушення, обставини за якими воно було вчинене, ставлення Позивача до служби і стаж роботи в митних органах.

Крім того, у спірному Наказі йдеться про те, що згідно з п. 2.19 Посадової інструкції ОСОБА_4 здійснював координацію та контроль за підпорядкованими підрозділами.

Однак, у даному наказі відсутнє посилання чому і на підставі якої норми ОСОБА_5 Позивача було притягнуто до даного виду відповідальності .

Особливості підстав адміністративної відповідальності державних службовців у тому, що вони несуть її за порушення встановлених загальнообов'язкових правил своїми власними діями, у тому числі неправомірними вказівками, виконуючи які, підпорядковані їм працівники, порушують встановлені правила. Нарешті, державні службовці можуть нести адміністративну відповідальність і за невжиття заходів щодо забезпечення виконання іншими особами, якщо забезпечення їх дотримання входить до кола службових повноважень цих державних службовців.

З огляду на викладене, Відповідачами не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про порушення Позивачем ОСОБА_6 державного службовця або неналежного і несумлінного виконання своїх службових обов'язків.

За загальним правилом будь - яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю України , або ОСОБА_5 України " Про державну службу".

Адміністративний суд, оцінюючи відповідність законодавству рішення про звільнення, в першу чергу досліджує його на предмет відповідності принципу обґрунтованості, закріпленого п.3 ч.3.ст.2 КАС України.

Оскільки Відповідач 1 видав розпорядчий документ, яким фактично прийняв рішення та вирішив за порушення Присяги державних службовців припинити 23.05.2011 року перебування ОСОБА_4 на державній службі в митних органах України, то колегія суддів звертає увагу на те, що таке рішення повинно ґрунтуватися на належних доказах, які б підтверджували факт порушення присяги державного службовця та причинний зв'язок між подією та безпосередніми діями ( бездіяльністю) Позивача.

Щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, то колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо періоду, за який заробітна плата підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату

працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Стягнення заробітної плати при ухваленні рішення про поновлення працівника на роботі можливе лише за час вимушеного прогулу, тобто за час, починаючи з дати звільнення працівника. Суд не може вирішувати питання про стягнення заробітної плати за час, що передував даті звільнення. В даному випадку Позивач був звільнений із займаної посади в день поновлення на посаді за попереднім рішенням суду. Колегія суддів вважає, що навіть за таких обставин він не був позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді відповідно до ст. 236 КЗпП.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову Вінницького окружного адміністративного суду слід скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2010 року по день поновлення на посаді та прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Вінницьку митницю нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2011 року по 08 липня 2011 року, що відповідатиме встановленим у справі обставинам.

Колегія суддів не заперечує проти висновку суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки Позивача було звільнено з роботи протиправно, що призвело до переживань, душевних страждань, виникли проблеми стабільності, відсутність роботи, заробітку та утримання родини на необхідному життєвому рівні, стягнення на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. відповідатиме понесеним втратам, яких зазнав Позивач.

Колегія суддів не заперечує також щодо висновку суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу з підстав його належного підтвердження.

На думку колегії суддів суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо допущення постанови до негайного виконання.

Задовольняючи апеляційні скарги частково, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо визначення періоду стягнення середнього заробітку не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам, та зроблені з помилковим застосуванням матеріального права, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині з прийняттям в цій частині нового рішення.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Державної митної служби України та Вінницької митниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Вінницької митниці про скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2010 року по день поновлення на посаді.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Вінницьку митницю нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2011 року по 08 липня 2011 року.

В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2011 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі "07" вересня 2011 р. .

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом згідно: секретар