Справа № 808/3158/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року о/об 17 год. 50 хв.Справа № 808/3158/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності №7009 від 13.10.2017 року)

від відповідача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності № 1638/08-01-10-02 від 18.10.2017 року)

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області №4882-13 від 30 червня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні обґрунтував позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та зазначив, що 10 серпня 2017 року отримано податкове повідомлення рішення від 30 червня 2017 року №4882 13, згідно якого визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за податковий період 2017 року в розмірі 25000 грн. Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки податкове зобовязання з транспортного податку, відправлено рекомендованим листом з повідомлення 14 липня 2017 року, а отримано 10 серпня 2017 року, чим порушив строки надіслання (вручення) передбачених пунктом 267.6.2 пунктом 267.2 статті Податкового кодексу України. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях відповідно до яких зазначає, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року №4882 13 відповідач діяв у спосіб вимог діючого законодавства та у відповідності з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України транспортний засіб позивача є обєктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі є платником зазначеного податку. Таким чином, при винесення оскаржуваного рішення податковий орган діяв на підставі та в межах визначених повноважень, отже адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 28 листопада 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки LEXUS, моделі RX 200t, номер АР 8883 AH, об'єм двигуна 1998, рік випуску 2016, дата реєстрації 26 січня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу №СХТ 023976.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області винесено оскаржуване податкове повідомлення рішення від 30 червня 2017 року №4882-13, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб, податковий період 2017 рік, у розмірі 25000 грн.

Відповідно до копії фіскального чеку спірне податкове повідомлення - рішення направлене позивачу 14 липня 2017 року та отримано останнім 10 серпня 2017 року.

Позивач не погоджуючись з строком направлення винесеного податкового повідомлення рішення звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає податкове повідомлення-рішення обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року.

Судом встановлено, що відповідач склав оскаржуване податкове повідомлення рішення та визначив позивачу податкове зобовязання з транспортного податку за 2017 рік на підставі норм чинного законодавства, а саме підпункту 267.2.1 пункту 267.2, підпункту 267.6.7 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального. Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального.

При цьому підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

В пункті 267.4 статті 267 Податкового кодексу України зазначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2017 року визначена у розмірі 3200 гривень.

Об'єктом оподаткування у 2017 році є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. 00 коп. (1200000 грн. 00 коп. = 3200 грн. 00 коп. х 375).

Судом оглянувши розрахунок податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб з якого видно, що обєкт оподаткування LEXUS RX 200t, номер АР 8883 AH, середня ринкова вартість легкового автомобіля складає 1225514,73 грн.

Таким чином автомобіль марки LEXUS RX 200t, 2016 року випуску, є обєктом оподаткування у 2017 році.

Щодо не погодження з оскаржуваним рішенням, оскільки визначено податкове зобовязання з транспортного податку, відправлено рекомендованим листом з повідомлення 14 липня 2017 року, а отримано 10 серпня 2017 року, чим порушив строки надіслання (вручення) передбачених пунктом 267.6.2 пунктом 267.2 статті Податкового кодексу України.

На такі твердження суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України не встановлено механізм відповідальності посадових осіб контролюючого органу стосовно порушення терміну надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення до 1 липня базового (звітного) податкового року.

Варто зазначити, що при порушенні контролюючим органом терміну надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення платник податків не звільняється від обовязку сплати податку.

Підпунктом «а» пункту 267.8.1 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення рішення.

Несвоєчасне направлення податкового повідомлення рішення не порушує строків сплати визначеного податкового зобовязання позивачем.

Таким чином, своєчасність або несвоєчасність надсилання (вручення) не впливає на можливість його справляння, оскільки такий податок має справлятися виходячи з норм статті 267 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року №4882-13, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, яким позивачу визначено у 2017 році податкове зобовязання із транспортного податку, ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року №4882-13, докази позивача не спростовані, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не доведеними, обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 71, 86, 158 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов