Справа № 2-а-44/11/0203
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2011-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-44/11/0203
Головуючий у 1-й інстанції: Стадник І.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М., Совгири Д. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області з проханням зобов'язати відповідача встановити розмір пенсії відповідно до ст.ст. 50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Враховуючи, що розмір мінімальної пенсії за віком становить 907 грн, позивач просить провести перерахування та виплату пенсії виходячи із встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком в сумі 7256 грн та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком - 580,25 грн. всього 7936,25 грн. Зобов'язати відповідача встановити розмір пенсії відповідно до ст.ст. 50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 7936,25 грн. з 01.10.2010 року до моменту прийняття рішення. Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виплату пенсії у повному обсязі починаючи з 01.02.1997 року по 01.09.2010 року, керуючись ст. 46 п. 2 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Зобов'язати відповідача в подальшому здійснювати перерахунок пенсії згідно ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, оскільки у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4. Зобов'язати відповідача виплату відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на одноразову компенсацію внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах: інвалідам ІІ групи - 45 мінімальних заробітних плат, та щорічну допомогу на оздоровлення встановлена в таких розмірах - інвалідам 1 та 2 групи - 5 мінімальних заробітних плат, починаючи з 01.02.1997 року по 01.12.2010 року, ст. 46 п. 2 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування ". Зобов'язати відповідача виплатити копмпенсацію за неотримані санаторно-курортні путівки починаючи з 01.02.1991 року по 01.12.2010 року. Стягнути з відповідача матеріальну компенсацію в розмірі 100000 грн, за заподіяну моральну шкоду.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2010 року позов задоволено частково, а саме: визнано дії відповідача протиправними та зобовязано відповідача провести позивачу з 15 квітня 2010 року по 19 січня 2011 року нарахування та виплдату державної пенсії по ІІ-ій групі інвалідності в розмірі 8 мнімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням положень ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і вже виплачених сум пенсії.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначенні та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, пенсіонером, інвалідом II групи.

Відповідно до ст. 49 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після, виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Ч. 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсій за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеної законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним, до 1,2,3,4 категорій. перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється, у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року, зокрема, були внесенні зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зазначені зміни були визнані, неконституційними і втратили чинність. У зв'язку з цим продовжила діяти попередня редакція ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи

Всупереч ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року.

З огляду на те, що Закон України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу в порівняні з Постановами Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року відповідач не правомірно виплачував додаткову пенсію в меншому розмірі ніж це передбачено ст.ст. 50, 54 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених ст. 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також безпідставним є посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів , яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Згідно ст. 10 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування " особі, яка має одночасно право на різні види пенсій, призначається один із цих видів за її вибором, в даному випадку позивач став на облік до управління Пенсійного фонду України по інвалідності ІІ групи повязаної з ЧАЕС.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплати до пенсії, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами ст. 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до першої категорії надано право безкоштовного санаторно-курортного лікування.

Згідно з порядком виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяких категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785, середню вартість путівки визначає Міністерство праці за поданням Фонду соціального захисту інвалідів, погодженої з Міністерством фінансів України.

Ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796ХІІ передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам першої та другої групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Цією ж нормою встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам ІІ групи виплачується в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, виплата компенсацій за неотримані путівки на санаторно-курортне лікування, щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не належить до повноважень органів Пенсійного фонду України.

Окрім того позивач просить стягнути з відповідача 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Проте жодних доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди у зазначеному розмірі та наявності причинно-наслідкоіого звязку з неправомірною діяльністю відповідачів не надано.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області, залишити без задоволення, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2011 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_3

< Список > ОСОБА_4

< Список >

< Список >