Справа № 2-а-2823/10/0270
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-2823/10/0270
Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Залімського І. Г., Матохнюка Д.Б.

при секретарі: Погребняк О.Ю.

за участю представників сторін:

позивача (апелянта): ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тростянецької обєднаної державної податкової інспекції на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року у справі за адміністративним позовом Тростянецької обєднаної державної податкової інспекції до Тростянецької центральної районної лікарні про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Тростянецька обєднана державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Тростянецької центральної районної лікарні про стягнення податкового боргу за рахунок майна в сумі 34453,47 грн., з яких 26387 грн. недоїмки та 8066,47 грн. пені.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на несплату відповідачем в добровільному порядку узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість в порядку та строки, передбачені чинним законодавством.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року в задоволенні даного позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що позивачем недотримано особливого порядку звернення стягнення на майно, яке є обєктом комунальної власності, передбаченого ст. 11 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Тростянецька ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, мотивуючи її безпідставною та додатково зазначив, що податкові зобовязанні з податку на додану вартість згідно поданих декларацій за період з 14.09.2009р. по 18.05.2010р. сплачені Тростянецькою ЦРЛ в повному обсязі, однак зазначені суми неправомірно були спрямовані позивачем на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів, що підтверджується постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2011р. по справі № 2а/0270/2423/11.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідач зареєстрований як юридична особа Тростянецькою районною державною адміністрацією 18.12.1992р., а згідно розпорядження Тростянецької районної ради № 78 від 23.12.2003р. перейменований у Тростянецьку центральну районну лікарню. На обліку в органах державної податкової служби як платник податків відповідач перебуває з 14.04.1995р.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Тростянецької ЦРЛ, затвердженого рішенням 11 сесії 5 скликання районної ради від 16.07.2008р., Тростянецька ЦРЛ є обєктом права спільної власності територіальних громад сіл, селища Тростянецького району Вінницької області, управлінням якої здійснює Тростянецька районна рада.

Згідно даних облікової картки відповідача, за останнім станом на 02.06.201р. рахується заборгованість по податку на додану вартість, що складається з 55106,35 грн. недоїмки та 12854, 56 грн., яка виникла ще з 2001 року та змінювалась по мірі частково погашення.

Колегією суддів апеляційного суду зясовано, що з метою погашення недоїмки до бюджету, сплачені відповідачем згідно платіжних доручень в 2009 - 2010 роках кошти на погашення задекларованих податкових зобовязань з податку на додану вартість за цей же період, були спрямовані позивачем на погашення податкового боргу попередніх періодів.

Відповідно до пп.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

П.1.6 ст. 1 цього Закону встановлено, що примусове стягнення - це звернення стягнення на активи платника податків у рахунок погашення його податкового боргу, без попереднього узгодження суми таким платником податків.

Особливості погашення податкового боргу державних або комунальних підприємств визначені ст.11 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Так, зокрема, п.11.1 цієї статті, передбачено у разі коли платник податків, який перебуває у державній або комунальній власності, не погашає суму податкового боргу у строки, встановлені цим Законом, податковий орган здійснює заходи щодо продажу активів такого платника податків, які не входять до складу цілісного майнового комплексу, що забезпечує здійснення основної діяльності платника податків.

У разі коли сума коштів, отримана від такого продажу, не покриває суму податкового боргу та витрат, пов'язаних з продажем активів, податковий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, що здійснює управління таким платником податків, з пропозицією щодо прийняття рішення про продаж частини акцій корпоратизованого підприємства за кошти або під зобов'язання щодо погашення його податкового боргу протягом поточного бюджетного року. Інформація зазначеного органу управління щодо прийняття або відхилення запропонованого рішення має бути надіслана податковому органу протягом тридцяти календарних днів з дня направлення такого звернення. Організація такого продажу здійснюється за правилами і у строки, встановлені законодавством з питань приватизації. У разі коли зазначений орган не прийме рішення про продаж частини акцій для погашення податкового боргу у зазначені цим пунктом строки, податковий орган зобов'язаний у місячний строк з дня отримання такої відмови або після закінчення встановленого для надання відповіді строку звернутися до суду із заявою про визнання такого платника податків банкрутом.

Згідно п.11.2 цієї статті, у разі коли податковим боржником визнається платник податків, який не підлягає приватизації, податковий орган здійснює заходи щодо продажу його активів, які не входять до складу цілісного майнового комплексу, що забезпечує ведення його основної діяльності. У разі коли сума коштів, отриманих від такого продажу, не покриває суму податкового боргу такого платника податків та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, податковий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням про прийняття рішення щодо:

надання відповідної компенсації бюджету, до якого має зараховуватися сума податкового боргу такого платника податків, за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить платник податків;

реорганізації такого платника податків з урахуванням правил, встановлених цим Законом;

ліквідації такого платника податків та списання податкового боргу;

оголошення такого платника податків банкрутом у порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень має бути надіслана податковому органу протягом тридцяти календарних днів з дня направлення звернення. У разі коли податковий орган не отримує зазначену відповідь у визначений цим пунктом строк або отримує незадовільну відповідь, податковий орган зобов'язаний звернутися до суду із заявою про визнання такого платника податків банкрутом.

З огляду на викладене судова колегія вважає правильними висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів виконання вимог ст.11 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" при вирішенні питання про стягнення податкового боргу відповідача. Додані до апеляційної скарги листи, адресовані Тростянецькій районній раді та отримані на них відповіді не надають позивачу права здійснювати стягнення існуючої заборгованості в обхід встановленої процедури.

При цьому, слід погодитись із доводами відповідача, що Законом України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу і які не передбачають можливості зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

У звязку з чим, податковий орган не має права самостійно змінювати призначення платежу визначеного платником податків при здійсненні розрахунків зі сплати податків, зокрема, з метою погашення податкового боргу змінювати період, за який сплачується податкове зобовязання.

Тобто, сплачена відповідачем згідно платіжних доручень сума податкових зобовязань по податку на додану вартість, визначених у деклараціях з 14.09.2009р. по 18.05.2010р., не може бути спрямована на погашення існуючої заборгованості попередніх податкових періодів, у звязку з чим податковий орган не вправі проводити повторне стягнення податкового боргу по тим періодам, по яким відбулось таке погашення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, то підстав для її задоволення не має.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тростянецької обєднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 вересня 2011 року .

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

секретар