Справа № 2-а-463/10/2405
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-463/10/2405
Головуючий у 1-й інстанції: Туржанський В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Боровицького О.А.,Драчук Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом Шакарішвілі Зіа Юсуповича до Управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2010 року позивач звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну доплату до пенсії у вигляді державної соціальної допомоги дитині війни в межах трьохрічного строку позовної давності по день ухвалення рішення суду.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2010 року позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду в Кельменецькому районі Чернівецької області, зобовязано управління Пенсійного фонду в Кельменецькому районі Чернівецької області нарахувати та виплатити позивачу як дитині війни недоплачену державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно зі ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 19 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008 року по день ухвалення даного рішення суду 26 листопада 2010 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2010 року, як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої ст. 183-2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для апеляційного розгляду даної адміністративної справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути її в порядку письмового провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобовязання здійснення перерахунку доплати до пенсії згідно зі статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни підлягають задоволенню з 19.08.2007 р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 3 цього ж Закону визначено, що законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 Закону). Відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що дія вказаної норми не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни встановлюється залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Судова колегія не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, який вказує, що спірні правовідносини по різному регулюються двома законодавчими актами однакової юридичної сили, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що відповідно до ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, заперечення проти позову в цій частині не можуть бути прийняті судом з огляду на те, що згідно зі ст. 6 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про прожитковий мінімум для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, застосовується прожитковий мінімум, виходячи з вимог Конституції України та законів України. Розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб у 2010 році встановлений статтею 52 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, згідно з якою розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується, що положення ч. 3 ст. 28 Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є підставою для відмови в реалізації громадянами права на встановлену законом державну соціальну допомогу, оскільки соціальне забезпечення гарантується Конституцією України та законами України.

При цьому, зважаючи на те, що позивачем надано докази звернення до 9 вересня 2010 року до місцевого загального суду з позовною заявою в межах строку, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України, яка не була розглянута у звязку з ухваленням Конституційним Судом України Рішення від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду позивача.

Таким чином, право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту з 19.08.2007 року, оскільки позов подано до суду 19.08.2010 року.

Виходячи із встановленого законодавством порядку пенсійного забезпечення осіб, що втратили працездатність, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на протиправність дій органу Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області відносно позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та задоволення позовних вимог за період з 19.08.2007 року по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 року по день винесення оскаржуваної постанови 26 листопада 2010 року.

На момент звернення позивача до суду нарахування доплати до його пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком проводилось всупереч ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у звязку з чим його право підлягає захисту у спосіб, встановлений Конституцією та чинним законодавством України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У звязку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2010 року є законною і обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кельменецькому районі Чернівецької області, залишити без задоволення, а постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2010 року, без змін.

Відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої в скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

секретар