Справа № 523/11019/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/11019/17

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції: Шепітко І.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дії протиправною, зобов'язання виплати щомісячної адресної допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення в Суворовському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- зобов'язати відповідача здійснити відповідача виплату щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 22.09.2015 року по даний час.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказувала, що вона перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України, їй була призначена щомісячна адресна допомога з жовтня місяця 2014 року до квітня 2015 року, однак у квітні 2015 року виплату було припинено, оскільки вона не працевлаштувалась. Відповідачем, після працевлаштування та звернення із заявою про відповідну виплату державної допомоги, було відмовлено, тому просила зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі Департамент) здійснити виплату допомогу з 22.09.2015 року.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2.

На вказану постанову ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч.8 ст.183-2 КАС України апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 15.10.2014 року переїхала з м. Луганська до м. Одеси у зв'язку з тимчасовою окупацією території та проведенням АТО та разом з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, були поставлені на облік як внутрішньо переміщені особи.

ОСОБА_3, як уповноваженому представнику сім'ї, що складається з пенсіонера, працездатної працюючої особи та дитини, було призначено грошову допомогу на період з 15.10.2014 року по 14.04.2015 року, виходячи з розміру 2210,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 4 Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України підтверджено, що позивач перемістився з тимчасово окупованої території та до цього постійно проживала в м. Донецьк Донецької області.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Грошова допомога виплачується шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий відповідно до цього Порядку безоплатно в установі уповноваженого банку.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Згідно п. 3 Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 31.03.2015 № 212 пункт 3 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 доповнено абзацом такого змісту: «Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період. Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається».

З системного аналізу правових норм вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона повторно набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2016 року позивач працевлаштувався на ПП «Екстра Південь», після чого в серпні 2016 року, в зв'язку із зміною обставин, звернулась до управління за призначенням щомісячної адресної допомоги.

У зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки з 26 серпня 2016 року ОСОБА_2 офіційно працевлаштувався, відтак на загальних підставах має право на отримання від держави такої допомоги, так як грошова допомога на наступний строк не призначається лише тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи.

Враховуючи вищенаведене, відповідач зобов'язаний призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Суворовського районного суд м. Одеси від 30 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог з 22.09.2015 року по 01.02.2017 року - залишено без розгляду. Згідно до матеріалів справи ухвала не була оскаржена та набрала законної сили.

З огляду на це суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах позовних вимог, відповідно до яких була постановлена оскаржувана постанова.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно положень ч.10 ст.183-2КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2; 195; 197; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року - скасувати, прийняти у справі №523/11019/17 нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язати управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити виплату щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 02.02.2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: К.В. Кравченко