Справа № 234/7727/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лутай А.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року справа №234/7727/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Гайдара А.В., суддів Василенко Л.А., Компанієць І.Д.,

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 (на підставі довіреності)

представника відповідача ОСОБА_4 (на підставі довіреності)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року у справі № 234/7727/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області, третя особа: Управління державної казначейської служби України в м.Краматорську Донецької області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (далі УПФУ, пенсійний орган), в якому просив:

визнати протиправними дії УПФУ у м.Краматорську розпорядників коштів щодо безпідставного припинення та невиконання рішення Краматорського суду від 30.07.2009 року щодо нарахування пенсії у іншому розмірі;

зобовязати УПФУ у м.Краматорську провести перерахунок та виплатити різницю основної пенсії ОСОБА_2 відповідно до рішення Краматорського міського суду від 30.07.2009 року по справі № 2а-581/209, за період з 01.11.2011 року до винесення рішення по справі;

зобовязати Управління державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області () виплатити відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у розмірі 88110,00 грн. (арк.справи 1-3)

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2. (арк.справи 83-85)

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені докази надані позивачем. (арк.справи 88-89)

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила суд залишити її без задоволення, та постанову суду першої інстанції без змін.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2 належить до першої категорії, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, являється інвалідом II-ї групи, стоїть на обліку в УПФУ в м.Краматорську Донецької області та отримує з 1994 року пенсію по інвалідності, внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до постанови Краматорського міського суду Донецької області від 30.07.2009р (справа №2а-581/2009), яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.12.2009 року, вимоги позивача задоволені, та УПФУ в м.Краматорську зобовязано з 01.01.2006 року нарахувати позивачу основну пенсію по інвалідності відповідно до ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком на підставі ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з встановленого законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих сум. Постанова суду від 30.06.2009 року набрала законної сили 24.12.2009 року.

До 01.11.2011 року позивачеві основна та додаткова пенсія виплачувалася в розмірі, визначеному постановою Краматорського міського суду Донецької області від 30.06.2009 року у справі №2а-581/2009.

З 01.11.2011 року пенсія позивачу нараховувалася та виплачувалася відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а з 01.01.2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи, не заперечуються сторонами та не є спірними.

Колегією суддів встановлено, що спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача у справі щодо припинення виплати пенсії у розмірах, встановлених постановою Краматорського міського суду від 30.06.2009 р (справа №2а-581/2009)

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, далі Закон №796) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком: - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону № 796 визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

В той же час, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статей 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 від 6 липня 2011 року, якою встановлено зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначена постанова набрала чинності 23.07.2011 року (Урядовий кур'єр вiд 23.07.2011 - № 133).

Таким чином, виплата основної та додаткової пенсії відповідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.07.2011 року здійснюються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідні роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», прийнятою на 2012 рік, встановлено, також зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» також встановлено, що у 2013 році положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктами 2 та 3 Рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року № 3-рп/2012 вирішено наступне:

«2. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

3. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19,частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Відповідно до ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного суду України є обов'язковими до виконання на території України.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 03.06.2014 року у справі ОСОБА_5 проти України зазначено про те, що норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. ЄСПЛ у цьому рішенні також зазначив, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми вищенаведених законів, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій УПФУ у м. Краматорську Донецької області у невиконанні рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 червня 2009 року не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки з урахуванням вищенаведених правових норм виплата цього виду пенсійного забезпечення здійснюється в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Колегія суддів зазначає, що рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 червня 2009 року у справі № 2а-581/2009 в частині вимог заявника ОСОБА_2, виконані у повному обсязі і подальшому виконанню не підлягають з наведених вище підстав.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги стосовно посилання на рішення ВГСУ у справі №903/486/16 від 15.02.2017 року, оскільки в межах спірних правовідносин не встановлено тривалого невиконання рішення суду.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що, позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст. 196, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року у справі № 234/7727/17 - залишити без задоволення.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року у справі № 234/7727/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 грудня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний колегією суддів протягом пяти днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий А.В.Гайдар

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_6