Справа № 569/10348/17
Суддя: Кучина Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Кучиної Н.Г.

при секретарі - Довбенко Г.В.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції УПП м. Бориспіль, лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В Рівненський міський суд з позовом до Інспектора патрульної поліції УПП м. Бориспіль, лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення звернувся ОСОБА_2.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що її довіритель 24.06.2017 року на власному автомобілі рухався в м. Бориспіль - 7 Термінал - "Д" і його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, за порушення вимог дії знака 3.34 ПДР «Зупинку заборонено». Однак, її довіритель вказаного правопорушення не вчиняв, оскільки зупинку здійснив вимушено. Під час руху її довіритель почув незрозумілий стукіт під колесами автомобіля, у зв"язку з чим вирішив здійснити з метою перевірки даного звуку, не створюючи при цьому жодному із учасників дорожнього руху будь яких перешкод чи незручностей, зупинку із виїздом правою стороною автомобіля на тротуар, залишивши при цьому для руху пішоходів приблизно два метри тротуару. Просить суд, позов задоволити та визнати протиправною та скасувати постанову інспектора УПП м. Бориспіль, лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича по справі про адміністративне правопорушенняпро притягнення його за ч.1 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності та до якого застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду від відповідача надійшли заперечення проти адміністративного позову, в якому останній просить справу слухати у їх відсутність та просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у запереченні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.107 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови, винесеної інспектором роти №1 Управління патрульної поліції у м. .Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції- Бабича І.Я., 24.06.2017 о 00 год. 35 хв. водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом н.з. НОМЕР_1, за адресою Бориспіль-7, термінал «Д», здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги розділу 33 правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та скоїв адміністративне правопорушення, за яке частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 255 гривень.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( частина 1 статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (П.8.1ПДР).

П. 1.10 ПДР: автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій).

Відповідно до ПДР, а саме дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку - висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаків 3.1 - 3.15, 3.19 - 3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33 - 3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4, знак 3.35 - з розміткою 1.10, при цьому зона їх дії визначається за довжиною лінії розмітки.

Відповідно до положень ДСТУ 4100-2002, а саме п. 10.5.31 дія знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця установлення до найближчого перехрестя за знаком, а в населеному пункті у разі відсутності перехресть - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) польових, лісових та інших доріг без покриття, перед якими не встановлені знаки пріоритету.

Зазначені знаки повинні бути повторно установлені після закінчення населеного пункту або безпосередньо за перехрестям у разі необхідності збереження обмежень, введених знаком, установленим відповідно до перехрестя або кінця населеного пункту.

З дослідженого в судовому засіданні відео з нагрудної камери Інспектора (яке додається до матеріалів справи) спростовуєються доводи позивача стосовно того, що не відбулося розгляду справи, а також можна побачити, що автомобіль позивача був припаркований не на тротуарі, як він стверджує. Відео підтверджує факт порушення позивачем правил дорожнього руху і є належним та допустимим доказом по справі. Також додається фото, на якому зображено місце зупинки позивача, для кращого відтворення всіх обставин справи.

Допущена помилка у написанні марки автомобіля, спростовується тим, що на відео чітко видно позивача та його авто.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 214 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5статті 213 КУпАП, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України. відповідно до статті 22 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив правила дорожнього руху (стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Положеннями статті 222 КУпАПпередбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про правопорушенняправил дорожнього руху(в тому числі визначені частиною першою статті 122 Кодексу).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статей 249, 276 КУпАП розгляд адміністративної справи розглядається відкрито і за місцем його вчинення.

Статтею 268 Кодексу визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посилання позивача щодо порушення місця розгляду адміністративної справи, суд застосовує положення статті 276 КУпАП, врахувавши зміни до норм КУпАП, які були внесені після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та те, що рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, яке містить роз'яснення щодо застосування словосполучень використаних у нормах КУпАП «на місці» та «за місцем», прийнято також до набрання чинності цього Закону, тобто без врахування його положень.

Порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається і саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Враховуючи, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена Інспектором за місцем його перебування, інспектором, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, винесено Постанову у присутності позивача, роз'яснено всі його права та надано її на ознайомлення та підписання. Позивач розписався про ознайомлення та отримання (про що є відповідна відмітка у Постанові).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії інспектора щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП на позивача є правомірними та законними, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню є недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано, підстав передбачених статтею 72 КАС України для звільнення позивача від доказування не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160-162,186 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції УПП м. Бориспіль, лейтенанта поліції Бабича Івана Ярославовича про скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційноїінстанції.

Суддя: Кучина Н.Г.