Справа № 569/14432/17
Суддя: Тимощук О.Я.
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Тимощука О.Я.

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю представника позивача - адвоката Лук»янчука С.М.,

pозглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернопіль лейтенанта поліції Кубишина Тараса Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернопіль лейтенанта поліції Кубишина Тараса Ігоровича про скасування постанови серії БР № 465266 від 09.09.2017 року по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

В огрунтування позовних вимог вказує, що жодних доказів, на підставі яких було встановлено, що він вчинив вказане правопорушення в постанові не зазначено, а саме: на ділянці дороги, де він був зупинений не було належно обладнано пункт габаритно-вагового контролю. В той же час обставиною, що мала значення для правильного вирішення справи, було проведення габаритно-вагового контролю. Також інспектор не міг особисто вимірювати і визначати відповідність дотримання параметрів під час перевезення вантажів, оскільки визначити, чи відповідають габарити вантажу нормам можуть тільки уповноважені співробітники Укртрансбезпеки, шо мають відповідні знання, фах і обладнання.

Підтвердженням того факту, що відповідачем було неналежно зафіксовано розмір вантажу підтверджується також тим, що в постанові навіть не зазначено ні розмір вантажу, ні спосіб у який він замірявся, що ще раз підтверджує відсутність будь-яких пристроїв, якими здійснювались заміри. Просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Представник позивача - адвокат Лук»янчук С.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, з підстав викладених у адміністративному позові, просить його задоволити.

В судове засідання відповідач не з'явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 107 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права у сфері публічно-правових відносин.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови серії БР № 465266 від 09.09.2017 року водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки DAF д.н.з. НОМЕР_1, 09 вересня 2017 року рухаючись по автомобільній дорозі Львів - Тернопіль перевозив великогабаритний вантаж не маючи дозволу на перевезення негабаритного вантажу, чим порушив п. 22.5 ПДР України, за що притягнутий до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 510,00 гривень.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

В постанові зазначено, що 09 вересня 2017 року Позивач, керуючи транспортним засобом, перевозив негабаритний вантаж, не маючи дозволу на перевезення негабаритного вантажу, чим порушив п. 22.5 ПДР України.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи наведених останнім доводів.

Відповідно до п. З «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно п.п. 7 п. 2, п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», місце здійснення габаритно-вагового контролю являється спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю. Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п.п. 8, 9 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю це позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнання, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю це спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Відповідальність за ст. 132-1 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже, для притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України необхідно встановити факт переміщення транспортним засобом, зокрема у даному випадку, великогабаритного вантажу.

Системний аналіз Правил дорожнього руху України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі Постанова КМ України від 27.06.2007 року № 879) свідчить про те, що даний факт підлягає доведенню шляхом здійснення габаритно-вагового контролю, який регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМ України від 27.06.2007 року № 879 (далі - Порядок).

Пунктами 6, 12, 18 Правил визначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Висновок про великогабаритність вантажу інспектором було зроблено шляхом візуального огляду вантажу без його вимірювання, оскільки у спірній постанові відсутня будь яка інформація стосовно фактичних габаритів вантажу, який перевозився, що підтверджувало б наявність вини позивача та свідчило про факт скоєння ним адміністративного правопорушення у зв'язку з недотриманням позивачем вимог інкримінованого йому порушення п. 22.5 ПДР України, якими встановлені правила дорожнього перевезення вантажів щодо їх габаритів та навантаження на вісь транспортного засобу.

Крім того відповідно до п.18 зазначеної вище постанови КМУ, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

З диспозиції постанови не вбачається, якими саме доказами керувався відповідач обґрунтовуючи винуватість позивача у скоєнні правопорушення. З оскаржуваної постанови не вбачається, чи знаходився на ділянці дороги, де був зупинений транспортний засіб пункт габаритно-вагового контролю та чи був він позначений відповідними тимчасовими дорожніми знаками. Крім того, зі змісту постанови не зрозуміло, на підставі чого було встановлено негабаритний вантаж та як здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Суд вважає, що у даному випадку не доведений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в рамках повноважень і в спосіб передбачений Конституцією України та Законами України.

Статтею 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Однак, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази провини правопорушника, окрім постанови про адміністративне правопорушення, що розцінюється судом як односторонність та неповнота при складанні вищевказаної постанови.

Суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача, однак відповідачем в суд не надано ніяких доказів на підтвердження прийнятого рішення. Про це мало бути відомо відповідачу, так як позивачем в позовній заяві, яка направлена відповідачу і яку він отримав, було не визнано свою вину в порушеннях ПДР України і викладено мотиви такої незгоди. Однак відповідач, отримавши повістку в суд і матеріали адміністративного позову і ознайомившись з їх змістом, не з'явився в суд і не довів свою правомірність, а тому суд вважає, що відповідач при такій своїй поведінці погодився з вимогами позивача.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з ст. 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки,; відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

За змістом ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач по справі не з'явившись у судові засідання, на виконання вимог ст. 71 КАСУ не надав суду доказів у підтвердження правомірності своїх дій.

В порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, за таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 122, ст.ст. 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283- 285 КУпАП; ст.ст. 6, 10, 11, 12, 17, 70, 71, 94, 159 - 163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову серії БР № 465266 від 09 вересня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернопіль лейтенантом поліції Кубишиним Тарасом Ігоровичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП - визнати протиправною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Тимощук О.Я.