Справа № 206/2605/17
Суддя: Румянцев О. П.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2605/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.11.2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобовязати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Дніпро про визнання протиправними дій Лівобережного обєднаного управління пенсійного фонду, щодо здійснення перерахунку пенсії державного службовця. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 206/6253/13-а від 21.01.2014 року скасовано постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року у справі № 206/6253/13-а та задоволено позовні вимоги позивача частково. Зобовязано управління Пенсійного фонду України Самарського району м. Дніпропетровська здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії державного службовця, починаючи з 01.08.2013 року, з урахуванням у складі заробітної плати для призначення пенсії суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, сум винагороди за вислугу років, сум винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обовязків відповідно до постанови КМУ від 24.02.2003 року №212 та на підставі довідки Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області від 26.07.2013 року № 04-11-05-19/9253 та № 04-11-05-19/9254 та виплатити суму недоотриманої пенсії. В ході виконання постанови суду відповідач розпорядженням №149172 від 15.09.2014 року безпідставно зменшив розмір призначеної позивачці пенсії державного службовця з 83 відсотків на 80 відсотків і перерахував пенсію виходячи з 80 відсотків. Про вищезазначені обставини позивачу стало відомо з листа відповідача від 15.03.2017 року за № 141/04/21. Позивач вважає дії відповідача протиправними та просить суд визнати їх такими та зобовязати відповідача здійснити їй з 01.08.2013 року перерахунок нарахування та виплату пенсії у розмірі 83 відсотки від суми заробітної плати, з якої справлялися страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Позивач в судовому засіданні позовні вимог підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушено її права, свободи або інтереси. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні було встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі №206/6253/13-а від 21.01.2014 року скасовано постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року у справі №206/6253/13-а та задоволено позовні вимоги позивача частково. Зобовязано управління Пенсійного фонду України Самарського району м. Дніпропетровська здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії державного службовця, починаючи з 01.08.2013 року, з урахуванням у складі заробітної плати для призначення пенсії суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, сум винагороди за вислугу років, сум винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обовязків відповідно до постанови КМУ від 24.02.2003 року №212 та на підставі довідки Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області від 26.07.2013 року № 04-11-05-19/9253 та № 04-11-05-19/9254 та виплатити суму недоотриманої пенсії (а.с.8).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 04.08.2008 року позивачу була призначена пенсія згідно із ЗУ «Про державну службу» в розмірі 83% заробітної плати.

В ході виконання постанови суду відповідач розпорядженням №149172 від 15.09.2014 року безпідставно зменшив розмір призначеної позивачці пенсії державного службовця з 83 відсотків на 80 відсотків і перерахував пенсію, виходячи із 80 відсотків. (а.с.11).

Відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» в редакції, діючій на дату виходу позивачки на пенсію, на одержання пенсії державного службовця мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Виходячи із стажу державного службовця позивача 13 років 9 місяців 3 дні, починаючи з 04.09.2008 року відповідачем призначена пенсія із загальним процентом розрахунку пенсії від заробітку 83 відсотки, що підтверджується розпорядженням №44455 від 05.09.2008 року.

Так, посилання представника відповідача на ті обставини, що чинні положення вказані статті 37 Закону України "Про державну службу" є більш новими, і за загальним правилом дії норм права у часі саме вони підлягали пріоритетному застосуванню при визначенні розміру відсотків, з яких призначається пенсія держслужбовцям є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п.2 Розділу 2 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, ОСОБА_1 призначена пенсія державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату виходу позивачки на пенсію, який відповідно до статті 58 Конституції України не має зворотної дії в часі, вона має право на обчислення розміру пенсії при перерахунку, виходячи із 83% від розрахованої заробітної плати з урахуванням інших виплат, тому що пенсія їй була призначена саме у такому відсотковому відношенні відповідно до діючої на той час редакції статті 37 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №8-рп/99 від 06.07.1999 року (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/22 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) зазначено, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини 1, 2 статті 8, частина 2 статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина 1 статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає до застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.237 цього Кодексу.

На думку суду, відповідач неправомірно застосував при здійсненні перерахунку пенсії встановлений ним розмір 80 відсотків від заробітної плати, посилаючись на ст.37 ЗУ № 3668-VI від 08.07.2011 року, що діяла на момент виконання рішення суду, оскільки при перерахунку пенсії державному службовцю має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діє на момент призначення пенсії, а не на момент перерахунку вже призначеної пенсії.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню, в частині визначення дати з якої слід проводити перерахунок з наступних підстав.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи особа дізналася про порушене право в березні 2017 року, звернулася за захистом своїх прав до суду 22.05.2017 року, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в межах встановленого шестимісячного строку починаючи з 22.11.2016 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно зменшено загальний відсоток розрахунку пенсії, чим порушено право ОСОБА_1 на нарахування та виплату пенсії у встановленому законодавством розмірі, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 19, 99, 100, 122, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо зменшення загального відсотку розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 83 відсотків до 80 відсотків.

Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 83 відсотків від заробітної плати, з якої справлялися страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 22.11.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб'єктів владних повноважень з Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя О.П.Румянцев