Справа № 461/7379/17
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/7379/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Сидорак М.А.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок, нарахування та виплату недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просить визнати бездіяльність Галицького відділу соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік - протиправною. Зобов'язати Галицький відділ соціального захисту здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_3 у сумі 9088 гривень щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 3-групи за 2017 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі семи мінімальних пенсій за віком виходячи із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що Позивач є інвалідом війни 3-групи, та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни 3-групи. У 2017 році Галицьким відділом соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради Позивачу було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 2700 грн.

Однак, Позивач вважає, що відмова Відповідача у здійсненні перерахунку невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 3- групи за 2017 р. у сумі 2700 грн., при цьому покликаючись на положення Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 р. є безпідставною, а тому просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнив першу позову вимогу, а саме просив суд: визнати бездіяльність Галицького відділу соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради щодо відмови у здійсненні перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік - протиправною. Надав пояснення аналогічні до позову та письмових додаткових пояснень. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав письмові заперечення та додатково пояснив, що Позивач, як учасник бойових дій (інвалід війни 3 групи), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, в тому числі на отримання щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017.

25 квітня 2017 року Галицьким відділом соціального захисту перераховано кошти згідно списків Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області для подальшої виплати Позивачу допомоги до 5 травня у розмірі 2700,00 грн., тобто у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Представник відповідача стверджує, що за таких обставин дії відповідача по нарахуванню та виплаті щорічної грошової допомоги у 2017 році відповідають вимогам законодавства та немає жодних підстав для прийняття рішення про визнання неправомірними дій, а тим більше при розгляді питання щодо законності дій, пов'язаних з визначенням розміру даних виплат.

Також, вказав, на те, що відділ соціального захисту не наділений повноваженням на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня.

Отже, під час виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2017 рік Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому немає жодних підстав для визнання дій відділу незаконними. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали адміністративної справи в їх сукупності, зясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є інвалідом війни 3-групи, що підтверджується посвідченням серії В-І № 001308 від 22 грудня 2016 року /а.с.4/ та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни 3-групи.

Так, у 2017 році Галицьким відділом соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради ОСОБА_3 було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 2700 грн., що підтверджується письмовою відповіддю Галицького відділом соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради № від 06.11.2017 р./а.с.5/.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір отриманої одноразової грошової допомоги за 2017 рік, на думку позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства, тому останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що часникам бойових дій надаються такі пільги: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

З метою реалізації даної норми Закону Кабінет Міністрів України прийнято постанову від 5 квітня 2017 №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин - III групи 2 700 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2017 року Галицьким відділом соціального захисту перераховано кошти згідно списків Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області для подальшої виплати ОСОБА_3 допомоги до 5 травня у розмірі 2700,00 грн., тобто у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, суд приймає до уваги покликання представника відповідача, про те, дії відповідача по нарахуванню та виплаті щорічної грошової допомоги у 2017 році відповідають вимогам законодавства, а також те, що відділ соціального захисту не наділений повноваженням на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня.

Оскільки, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вищенаведені положення Закону від 28.12.2014 року N79-VIII не були визнані неконституційними та є чинними.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується представником позивача, у 2017 році позивачу виплачено одноразову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій у сумі 2700,00 гривень.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Конституційний Суд України неодноразово вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_5 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини констатував, що положення Протоколу № 1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню. З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

У цьому рішенні Європейським судом з прав людини також зазначено, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Крім того, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

З огляду на наведене, суд зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням п.26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України в даному випадку не є підставою вважати неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Львівської ОДА щодо виплати позивачеві щорічної разової допомоги до 5 травня за 2017 рік.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем цілком обґрунтовано виплачена ОСОБА_3 щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік у розмірі, встановленому вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України 2700,00 грн.

Таким чином, з врахуванням встановлених у справі обставин та досліджених докази, суд вважає, що відповідач при нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 2700,00 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 5 травня 2017 №223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", діяв на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Бюджетним кодексом України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, а також тим, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на Державний бюджет України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 71, 104 КАС України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , суд , -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок, нарахування та виплату недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Радченко В.Є.