Справа № 367/5041/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/5041/17 Головуючий у 1-й інстанції: Саранюк Л.П.
Провадження № 2-а/367/398/2017 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (надалі за текстом «Управління») № 2107 від 20.06.2017 р. про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку та про зобов`язання призначити таку пенсію.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має правовий статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія).

За даними паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Ленінградським РУНУ МВС України в м. Києві 24.03.1996 р., позивач народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням № 2107 від 20.06.2017 р. відповідач відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що подані документи не містять відомостей про те, що станом на 1 січня 1993 року позивач прожив або відпрацював у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я регламентовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII (надалі за текстом «Закон №796-XII»).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначено статтею 55 цього Закону.

Так, згідно частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частини 2 названої статті Закону №796-XII особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсія надається із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Призначення та виплата пенсій провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 р. (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, особі, яка постійно проживає або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю, може бути призначена пенсія із зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за умови подання нею посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та підтвердження факту того, що за станом на 1 січня 1993 року вона прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

Із матеріалів справи вбачається, що до заяви про призначення пенсії позивач додав: копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи; копію паспорта; копію трудової книжки; копії свідоцтв про народження дітей; копії посвідчень дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи; копію посвідчення дружини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи; договір, що посвідчує факт продажу його матір`ю квартири в м. Ірпінь; пояснення сусідів про факт проживання ОСОБА_1 в м. Ірпінь.

При цьому, згідно паспорту позивач зареєстрований в м. Ірпінь 30.07.1997 р., а за даними записів у трудовій книжці останній починаючи з 21.01.1983 р. і по даний час працює в ДП «Антонов» в м. Києві.

Таким чином, ОСОБА_1 не підтвердив факт того, що за станом на 1 січня 1993 року він прожив або відпрацював зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, а відтак в Управління були відсутні правові підстави для призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Помилковим є посилання позивача на письмові пояснення його сусідів щодо місця проживання.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Наведене вище визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі за текстом «Закон №1382-IV»).

Цим Законом замість прописки введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою.

У статті ст. 3 Закону № 1382-IV міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:

- місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

- місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до статті 15 Закону № 1382-IV особи, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

Із наведеного випливає, що засвідчення факту місця проживання у публічно-правових відносинах, має бути підтверджено реєстраційними відомостями, внесеними в паспортний документ.

При цьому, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особа в обов`язковому порядку подає довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Частиною 4 статті 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 05 грудня 2017 р.