Справа № 647/2189/17
Суддя: Миргород В. С.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 647/2189/17
№ провадження 2-а/647/38/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді - Миргород В.С.

при секретарі - Татаровській І.В.

за участю: представника позивача Ковальчук І.М.

представника відповідача Іщук Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Іщук Надії Ростиславівни, Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області з адміністративним позовом до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Іщук Надії Ростиславівни, Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи наступним:

01.09.2017 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Херсонської області Іщук Надією Ростиславівною винесено постанову №251-ДК/0128По/08/01/-17 від 01.09.2017 року, якою її ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень, за те, що вона здійснила самовільне зайняття земельних ділянок загальною площею 24,4741 га в тому числі: комунальної власності площею 11,9499 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 11,9501 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та частини земельної ділянки державної власності в контурі поля №71 на території Раківської сільської ради площею 0,5741 га.

Постанова винесена за самовільне зайняття земельних ділянок загальною площею 24,4741 га в тому числі: комунальної власності площею 11,9499 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 11,9501 га, кадастровий номер НОМЕР_2, в той самий час, як дані земельні ділянки на дату накладення постанови про адміністративне стягнення знаходилися в оренді ФГ «Житниця», головою якого є вона- ОСОБА_3

На дані кадастрові номери право оренди не було припинено, що підтверджується відповідними інформаційними довідками з реєстру, а також встановлено в Ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 14.08.2017 року по справі №647/1221/17.

Притягнення її до адміністративної відповідальності за самозахоплення земельних ділянок, що були оброблені її господарством на підставі договору оренди є порушенням чинного законодавства.

Беручи до уваги наявність не припиненого права оренди, у її діях цілком відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому вказану постанову вважає неправомірною.

При розгляді адміністративної справи вона була відсутня, копія постанови їй не вручалася, постанова отримана поштою 20.09.2017 року, де на штемпелі почтового конверта стоїть дата відправки з м. Херсон 06.09.2017 року, що стало причиною пропуску строку на оскарження.

Просить поновити строк на оскарження постанови №251-ДК/0128По/08/01/-17 від 01.09.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, постанову №251-ДК/0128По/08/01/-17 від 01.09.2017 про накладення адміністративного стягнення за самовільне зайняття земельної ділянки, якою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 26.10.2017 року у справі за клопотанням відповідача залучено в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області.

В судове засідання позивач не з'явилася, її інтереси за договором про надання правової допомоги від 01.09.2017 року представляла адвокат Ковальчук І.М., яка наполягала на задоволенні позову з підстав зазначених у ньому.

Відповідач Іщук Н.Р., яка є відповідно до доручення також представником Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, в письмових запереченнях та поясненнях суду зазначила, 29.06.2017 року відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26.06.2017 року №251/0/92-17-ДК проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельних ділянок на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

У ході перевірки було виявлено порушення - самовільне зайняття земельних ділянок комунальної та державної власності та складено Акти перевірок та акти обстеження.

Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права земельні ділянки площею 11,9499 га кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 11,9501 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на території Раківської сільської ради належать до земель комунальної власності.

Раніше вищезазначені земельні ділянки як невитребувані паї громадян перебували в оренді ФГ «Житниця» згідно договору оренди від 28 грудня 2007 року зареєстрованого за №4АА71500005 строком на 50 років. Однак, голова ФГ «Житниця» ОСОБА_3 звернулась із заявою до райдержадміністрації про дострокове розірвання вказаного договору та 23 січня 2015 року розпорядженням голови Беривлавської РДА №16 їй було надано згоду на припинення договору оренди землі шляхом розірвання. В п.2 якого вказано ФГ «Житниця» вчинити дії щодо укладення та реєстрації угоди про розірвання договору оренди землі. В результаті чого було укладено додаткову угоду про припинення договору оренди землі від 27 липня 2016 року, яка підписана головою ФГ «Житниця» ОСОБА_3

За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права 09.09.2016 року Раківською сільською радою було зареєстровано право комунальної власності на вищевказані земельні ділянки на підставі рішення суду, тобто відбулася зміна власника земельної ділянки.

Пунктом 37 договору оренди землі від 27 липня 2016 року передбачено, що дія договору припиняється у разі зміни власника земельної ділянки. Також п.40 цього ж договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку є підставою для зміни умов договору або його розірвання. Тобто, ОСОБА_3, як сторона договору повинна була дотримуватись всіх його умов.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позивач надала особисті письмові пояснення по справі в яких зазначила, що земельні ділянки були оброблені її господарством в межах сільськогосподарського року, однак, на час підписання нею додаткової угоди про розірвання договору оренди сільськогосподарський рік закінчився, а засівати земельні ділянки в межах наступного року не було жодних підстав враховуючи підписану нею угоду про розірвання договору. Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 серпня 2017 року не стосується розглянутої нею справи про адміністративне правопорушення за самовільне зайняття земельних ділянок та не визнаються правомірними дії ФГ «Житниця», в ньому мова йде про урожай пшениці і про право власника ФГ «Житниця», на цей врожай. Тому посилання на нього позивачем є безпідставним.

Окрім того, предметом розгляду справи про адміністративні правопорушення є не лише дві оспорювані позивачем земельні ділянки площею 11,9499 га кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 11,9501 га, кадастровий номер НОМЕР_2, а також частина земельної дідянки державної власності в контурі поля №71 на території Раківської сільської ради площею 0,5741 га, стосовно якої голова ФГ «Житниця» ОСОБА_3 визнала свою провину щодо самовільного зайняття, що підтверджується її поясненнями, що містяться у матеріалах справи, а також у матеріалах справи містяться матеріли обмірювань проведених сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_4 земельної ділянки, що прилягає до земельної ділянки приватної власності, яка перебуває в оренді ФГ «Житниця».

У позовній заяві позивач не оспорює притягнення її до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття частини земельної ділянки державної власності площею 0,5741 га, тому вважає, що вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Допитаний в судовому засіданні свідок - голова Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області Сезоненко С.Г. суду пояснив, що дійсно було виявлено самовільне захоплення позивачкою земельної ділянки. Йому відомо, що позивачка укладала Договір оренди та дійсно сплачувала на рахунок сільської ради орендну плату. У подальшому договір оренди було розірвано, чи проведена реєстрація припинення договору йому невідомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідка, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Згідно з рішення Конституційного суду України, кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважає, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють його права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують захисту в суді.

Статтею 104 КАС України передбачено, що особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного органу, юридичної чи службової особи під час здійснення ними управлінських функцій порушено його право чи свободи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також, про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, встановлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

За правилами ч. 2 ст. 188 ЗК України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно з пп. 1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, основним завданням Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 № 963-IV(далі - Закон № 963-IV) самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Згідно договору оренди від 28.12.2007 року між ОСОБА_3, як головою СФГ «Житниця» та Бериславською РДА було укладено договір оренди, згідно якого орендодавець передав, а ОСОБА_3, як орендар прийняла в оренду земельну ділянку загальною площею 175,30 га, у т.ч. 175,30 га із земель резервного фонду ( не витребувані паї) Раківської сільської ради. Даний договір укладено строком на 50 років (а.с.7). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до ч.3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

ОСОБА_3 27.07.2016 року надана згода на розірвання договору оренди, що сторонами не оспорюється, але станом на час розгляду справи, як зазначили сторони, державна реєстрація Договору оренди в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не скасована, що підтверджується довідкоюз реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто припинення договору оренди не відбулось. Даний факт також встановлений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області від 14.08.2017 року (а.с.10).

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішення в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно роз'яснень Державного комітету України із земельних ресурсів №14-17-4/12991 від 11.11.2008 року, щодо застосування терміну «самовільне зайняття земельної ділянки», не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкту тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Судом встановлено, що 29.06.2017 року відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26.06.2017 року №251/0/92-17-ДК проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельних ділянок на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

У ході перевірки, яка була проведена за участю слідчого СВ Бериславського ҐВП ГУНП України в Херсонській області Удовенка І.С. було виявлено порушення - самовільне зайняття земельних ділянок комунальної та державної власності з кадастровими номерами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, загальною площею 23.9 га та частини земельної ділянки державної власності в контурі поля №71,площею 0.5741 га, що розташовані на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, та складено Акти перевірок та акти обстеження.

Старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Херсонській області Іщук Н.Р. у порушення ч. 1 ст. 5, ст..ст. 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону земель» не видано обов'язковий для виконання припис, який би передував винесенню постанови.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 01.09.2017 року №251-ДК/0128 По/08/01/-17, голову ФГ «Житниця» ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягненняу вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

З системного аналізу норм Кодексу про адміністративні правопорушення встановлено наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Пунктом 2.3 вказаного Рішення передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що службова особа може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що службова особа повинна дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою: 73036 м.Херсон вул..Університетська, 136-а, розташоване Головне управління Держгеокадастру України в Херсонській області натомість адміністративна справа розглянута поза межами органу уповноваженого розглядати справу, а саме у м.Бериславі.

Крім того, в постанові по справі про адміністративне правопорушення та накладення на голову ФГ «Житниця» ОСОБА_3 адміністративного стягнення не зазначена дата скоєння останньою зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та поясненнями представників сторін встановлено, що в Бериславському ВП ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження №0001380 від 05.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, за самовільне в тому числі встановлення наявності самовільно зайнятих земель та встановлення заподіяння шкоди державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок. Даний факт підтверджується також тим, что в ході перевірки дотримання земельного законодавства 29.06.2017 року, яка передувала винесену протокола та постанови про порушення земельного законодавства позивачкою, яка разом з відповідачем приймав участь слідчий СВ Бериславського ҐВП ГУНП України в Херсонській області Удовенка І.С. (а.с.33) та ухвалами Бериславського районного суду Херсмонської області від 13.06.2017 року, від 26.06.2017 року та ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.08.2017 року (а.с.10).

Статтею 53-1 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, зокрема, в разі вчинення посадовою особою самовільного зайняття земельної ділянки.

За вчинення аналогічних протиправних дій, ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність, в разі встановлення кваліфікуючої ознаки - завдання значної шкоди законному володільцю або власнику земельної ділянки.

Згідно положень ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, позивач передчасно був притягнутий до адміністративної відповідальності, при наявності не закінченого кримінального провадження, розпочатого за тотожними обставинами.

Принцип «non bis in idem» (не повинно бути подвійної відповідальності за одне й те саме діяння), зазначений в статті 4 (1) Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Свою позицію щодо застосування цього принципу ЄСПЛ виклав у рішенні «Сергій Золотухін проти Росії» та підтвердив у рішеннні «А і Б проти Норвегії».

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, у зв'язку з чим вимоги позивача про скасування постанови від 01.09.2017 року про визнання винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 160-163, 167 ч.2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №251-ДК/0128По/08/01/-17 від 01.09.2017 про накладення адміністративного стягнення за самовільне зайняття земельної ділянки, якою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Бериславський районний суд Херсонської області, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В. С. Миргород