Справа № 180/2022/17
Суддя: Тананайська Ю. А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Тананайської Ю.А. розглянувши у письмовому провадженні в м.Марганці Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування вимог зазначила, що має статус судді у відставці, згідно постанови Верховної ради України від 7 квітня 2011 року її звільнено у відставку з посади судді Марганецького міського суду. Наказом Голови Марганецького міського суду № 18-о/с від 29 квітня 2011 року на підставі зазначеної Постанови відраховано зі штату Марганецького міського суду Дніпропетровської області з 29 квітня 2011 року, визначено, що стаж роботи на посаді судді складає 20 років 10 місяців 12 днів, припинено виплату довічного грошового утримання , як працюючому судді, у звязку із звільненням з посади судді. З 27 березня 2010 року отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу». 17 жовтня 2017 року звернулась до відповідача із заявою про перехід з призначеної пенсії на щомісячне грошове довічне утримання. Листом № 1243/09/88 від 03.11.2017 року відмовлено в переведенні з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці, в звязку з відсутністю стажу роботи.

Вважає відмову незаконною, оскільки на момент звільнення у відставку було визначено її право та встановлено стаж роботи 20 років 10 місяців 12 днів. Відповідач не враховує половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, тому дійшов висновку про наявність стажу тільки 18 років 5 місяців 15 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Згідно до довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області від 13 жовтня 2017 року № Б-с-1215 розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді складає 24 000 гривень, тому розмір щомісячного грошового утримання складає 19 200 гривень.

Просить визнати дії Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у переведені з пенсії, призначеної відповідно до ст.. 37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове утримання як судді у відставці протиправними та зобовязати відповідача здійснити переведення з пенсії, призначеної відповідно до ст.. 37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове довічне утримання як судді у відставці, в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з дня звернення з заявою, тобто з 17 жовтня 2017 року.

У судове засідання позивач надала заяву, просить суд проводити судове засідання без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчить поштове повідомлення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.

Суд, розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи по суті, встановив.

12.11.1992 р. позивач була обрана суддею Марганецького міського суду Дніпропетровської області, згідно рішенню Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 197-12. 17.06.2003 року, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.04.2003 р. була обрана суддею вказаного суду безстроково.

Наказом Голови Марганецького міського суду № 70-о/с від 9 червня 2010 року ОСОБА_1 призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати з 16 червня 2010 року.

Постановою Верховної Ради України від 7.04.2011 року позивач була звільнена з посади судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

На підставі наказу Голови Марганецького міського суду № 18-о/с від 29 квітня 2011 року її відраховано зі штату вказаного суду з 29 квітня 2011 року, визначено, що стаж роботи на посаді судді складає 20 років 10 місяців 12 днів, припинено виплату довічного грошового утримання , як працюючому судді, у звязку із звільненням з посади судді.

17 жовтня 2017 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про переведення з пенсії, призначеної на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове довічне утримання як судді у відставці.

Як вбачається з письмової відповіді відповідача № 1243/09/88 від 03.11.2017 року позивачу було відмовлено в переведенні з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» на щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці, в звязку з відсутністю 20 років стажу роботи суддею.

Судом встановлено, що з 01.09.1978 року по 24.06.1983 року Позивач навчалася на денній формі навчання в Одеському державному університеті ім..ОСОБА_2.

Згідно положень ст.6 КАС України до адміністративного суду має право звернутися особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право.

Визначається, що рішення відповідача, щодо незарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половини терміну навчання (денна форма) в Одеському державному університеті ім..ОСОБА_2 (з 01.09.1978р. по 24.06.1983 р.р.) не ґрунтується на законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, оскільки кожен закон у хронологічному порядку надав суддям додаткові періоди їх праці, що зараховувалися до стажу на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15 грудня 1992 року (надалі Закон № 2862-XII) гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 11 Закону № 2862-XII міститься у п.8 Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року, де зазначено, що частиною третьою статті 11 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим. Це положення кореспондується з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України», згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Зазначені положення узгоджуються з вимогами міжнародних актів про незалежність суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. За своїм конституційним змістом вони встановлюють принцип заборони скасування чи зниження досягнутого рівня змісту та обсягу гарантій незалежності суддів. Тому положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» необхідно розглядати у контексті статті 126 Конституції України та частини восьмої статті 14 Закону України «Про судоустрій України».

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання». Зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ, а також і інших редакціях, судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

До постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 54 було внесено зміни та доповнено абзацом другим пункт 3-1, згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначене висловлено і у згаданому вище Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року, незважаючи на те, що вказана постанова втратила чинність.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, крім періоду роботи на посаді судді має бути зарахована половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

Позивач набула право на щомісячне грошове утримання з 16 червня 2010 року, згідно до Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, та набула статусу « суддя у відставці», згідно Постанови Верховної Ради України від 7 квітня 2011 року. Тому позивач має достатній стаж роботи, встановлений законом для отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

До позиції відповідача щодо визначення стажу роботи позивача постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2014 року , суд відноситься критично, оскільки позивач набула статусу судді у відставці, згідно Постанови Верховної Ради України від 7 квітня 2011 року і вже на той час мала достатній стаж роботи, передбачений законом.

Суд вважає, що відповідач порушив гарантовані Конституцією України права позивача на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя, тому оскаржувані дії відповідача суд вважає протиправними.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституцією України та законами України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами, в тому числі і Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається ст. 22 Конституції України.

Відповідно до ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно п.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 року , розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Враховуючи те, що стаж роботи ОСОБА_1 складає 20 років 10 місяців 12 днів (18 років 5 місяців 15 днів період роботи на посаді судді та 2 роки 5 місяців 3 дні - період навчання), то розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач скористалась зазначеним правом та звернулась до відповідача з приводу переведення її на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити та визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у переведенні її з пенсії, призначеної відповідно до ст.. 37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове довічне утримання як судді у відставці і зобовязати відповідача здійснити переведення позивача з пенсії, призначеної відповідно до ст.. 37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове довічне утримання як судді у відставці, в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 17 жовтня 2017 року - дня звернення з заявою.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 640 грн., який відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України підлягає стягненню на її користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 17-18, 99-100, 107, 158-163, , 185-186, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у переведені ОСОБА_1 з пенсії, призначеної відповідно до ст.. 37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове утримання як судді у відставці.

Зобовязати Нікопольське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії, призначеної відповідно до ст.. 37 Закону України «Про державну службу» на щомісячне грошове довічне утримання як судді у відставці, в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 17 жовтня 2017 року - дня звернення з заявою.

Стягнути з Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 640 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Ю. А. Тананайська