Справа № 804/4025/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції Верба І.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
05 грудня 2017 рокусправа № 804/4025/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Плесканя В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року у справі №804/4025/17 за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу, витрачених коштів за відрядження;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 сплатити заборговані кошти за відрядження у сумі 1872 грн. 15 коп. та перерахувати їх на картковий рахунок ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з липня 2014 року по серпень 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення. У 2016 році з метою виконання службових завдань позивач неодноразово направлявся у службові відрядження до інших військових частин, що розташовані поза місцем постійного розквартирування військової частини НОМЕР_1 . Військовослужбовцям, відрядженим в межах України, витрати на проїзд до місця відрядження та назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних з придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. На момент звернення до суду з позовом, кошти у сумі 1 872 грн. 15 коп. за згадані відрядження йому не повернуті, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року адміністративний позов - задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суми компенсації витрат за відрядженнями в розмірі 1872,15 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, яка фінансується виключно з Державного бюджету, здійснює оплату за наявності бюджетних асигнувань та за відповідними кодами економічної класифікації видатків бюджету. Станом на 22 вересня 2017 року відповідач-2 кошторисами, призначеними на оплату заборгованості за відрядження позивачу не забезпечувався.
Нецільове використання бюджетних коштів, тягне за собою зменшення асигнувань розпорядником коштів та притягнення посадових осіб до кримінальної та адміністративної відповідальності за бюджетне правопорушення.
Позивач та представник третьої особи в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, (підполковник), на час розгляду справи проходить військову службу на посаді начальника служби радіоелектронної боротьби штабу військової частини НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
З липня 2014 року по серпень 2016 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення.
У 2016 році, з метою виконання службових завдань, позивач неодноразово направлявся у службові відрядження до інших військових частин, що розташовані поза місцем постійного розквартирування військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 13-23):
- №37 від 19.02.2016 року позивача було відряджено до військової частини НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (м. Вінниця) для організації роботи щодо створення навчального управління ПвК Схід на 20 діб з 22 лютого 12 березня 2016 року;
- №53 від 12.03.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 (м. Дніпропетровськ) для участі в стратегічних командно-штабних навчаннях, та відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах з 14 березня до окремого розпорядження;
- №81 від 14.04.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 (м. Дніпропетровськ), для участі в стратегічних командно-штабних навчаннях, та відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах з 14 березня до окремого розпорядження.
- №101 від 13.05.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 , НОМЕР_7 (м. Дніпропетровськ) для участі в стратегічних командно-штабних навчаннях, та відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах на 32 доби з 15 травня до 15 червня 2016 року.
- №105 від 19.05.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 (м. Дніпропетровськ), для виконання організації діяльності військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_8 , належного керівництва і забезпечення проведення організаційних заходів з їх формування з 20 травня 2016 року.
При поверненні з відряджень ОСОБА_1 складав звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за формою, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 23.12.2010 року №996, зокрема (а.с.24, 28):
- звіт №264 від 19.05.2016 року, затверджений 12.07.2016 року в сумі 753,54 грн., звіт перевірений 27.07.2016 року;
- звіт №396 від 22.06.2016 року, затверджений 27.07.2016 року в сумі 1118,61 грн., звіт перевірений 27.07.2016 року.
Відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Наказом Міністерства оборони України №530 від 29.08.2011 року затверджено Інструкцію про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України (далі - Інструкція №530).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №530 службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.
Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.
Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.
Відповідно до пункту 1.6. Інструкції №530 направлення військовослужбовця у відрядження здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 1.2 цієї Інструкції, та оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування військової частини або підприємства, куди відряджений військовослужбовець, строку та мети відрядження.
Тривалість відрядження обчислюється за кількістю днів перебування у відрядженні з урахуванням вихідних, святкових і неробочих днів та часу перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками). Визначення кількості днів відрядження для виплати добових провадиться з урахуванням дня вибуття у відрядження та дня повернення до місця постійної служби, що зараховуються як два дні.
Днем вибуття у відрядження вважається день відправлення літака, поїзда, автобуса або іншого транспортного засобу з пункту постійної служби відрядженого військовослужбовця, а днем повернення із відрядження - день прибуття зазначеного транспорту в пункт постійної служби.
Пунктом 1.11 Інструкції №530 передбачено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.
Військовослужбовцю перед вибуттям у відрядження видається аванс у межах сум, передбачених на виплату добових та відшкодування витрат на проїзд та наймання житлового приміщення.
Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем повернення до місця проходження військової служби, подати звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.
Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок військової частини.
Разом із цим звітом подаються посвідчення про відрядження, оформлене в установленому порядку, і оригінали документів, що підтверджують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Як вбачається з наданих позивачем документів, втрати останнього на відрядження підтверджуються: звітами №264, №396, рахунком № НОМЕР_9 від 23.05.2016 року, рахунком № НОМЕР_10 , проїзним документом № НОМЕР_11 .
Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №530 військовослужбовцям, відрядженим в межах України, витрати на проїзд до місця відрядження та назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних з придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Згідно довідки від 16 серпня 2017 року майором ОСОБА_1 за 2016 рік подано до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 звіти про використання коштів у відрядженні на суму 3134,91 грн., виплачено 1262,76 грн., а саме:
- відомість №26 на суму 390,25 грн. від 21.04.16 року, посвідчення про відрядження №82; відомість №39 на суму 203,75 грн. від 27.05.16 року, посвідчення про відрядження №54; відомість №42 на суму 417 грн. від 14.06.2016 року, посвідчення про відрядження №176; відомість №59 на суму 251,76 грн. від 16.09.16 року, посвідчення про відрядження №240;
- за 2016 рік загальна заборгованість становить 1872,15 грн.
З матеріалів справи вбачається та відповідачем у апеляційній скарзі підтверджено, що виплата коштів за відрядження ОСОБА_1 не була проведена, у зв`язку із відсутністю для цього коштів на рахунках Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України №1-5/400 від 14 липня 2006 року, наданого на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі Качко проти України, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб`єктів владних повноважень на відсутність коштів, як причину невиконання своїх зобов`язань, судами не повинні прийматися до уваги.
Слід зазначити, що відповідно до п. 8.2.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України, у разі направлення військовослужбовців та працівників у службове відрядження за завданням або за викликом вищих штабів та управлінь відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням, здійснюється за рахунок коштів цих штабів чи управлінь.
Проте, наведений пункт не виключає норми, відповідно до яких оплата службових відряджень військовослужбовцям та працівникам здійснюється за місцем їх штатної служби або військовою частиною, звідки вони направлені у відрядження.
Оцінка вказаного пункту підтверджується частковою виплатою у 2016 році витрат на відрядження позивача у розмірі 1262,76 грн.
Вирішуючи позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності командира Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати витрачених коштів за відрядження, суд першої інстанції вірно виходив із того, що невиплата була допущена у зв`язку із відсутністю фінансування, тобто за незалежних причин та об`єктивних причин, крім того, вказана вимога заявлена до командира військової частини, який є неналежним відповідачем за такою вимогою, оскільки не є платником такого платежу.
Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що позовні вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 сплатити заборговані кошти за відрядження у сумі 1872,15 грн. та перерахувати їх на картковий рахунок ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_3 є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки належним способом є стягнення невиплачених сум.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених за коном заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З огляду на викладене, з метою повного та належного захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність вийти за межі позовних вимог та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суми компенсації витрат за відрядженнями в розмірі 1872,15 грн.
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року у справі №804/4025/17 за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 05 грудня 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 06 грудня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва