Справа № 640/13226/17
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 Київський районний суд м. Харкова у складі:головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Балан Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №9 батальйону №3 Управління патрульної поліції ДПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить скасувати постанову серії АР №393972 від 12.08.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425.00 грн., складену інспектором роти №9 батальйону №3 Управління патрульної поліції ДПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 12.08.2017 року о 04:25 годині інспектором роти №9 батальйону №3 Управління патрульної поліції ДПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії АР №393972 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», н.з. АХ3336АР на перехресті вул. Марїнська та вул. Москалівська в м. Харкові при повороті на вул. Москалівська не ввімкнув лівий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач з даною постановою не згоден, вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Винесена інспектором постанова не містить жодних доказів щодо порушення позивачем правил дорожнього руху, поліцейським не було надано матеріали відеозйомки, оскільки момент зупинки та складання постанови не фіксувався жодними технічними приладами. Також, позивач зазначив, що дана постанова була винесена інспектором без складання протоколу, що було грубим порушенням процедури винесення постанови, а розглянувши справу на місці зупинки автомобілю, інспектор суттєво порушив права позивача, оскільки закон дозволяє розглядати справу виключно за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати такі справи. Також, при винесені постанови відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також вважає, що постанова винесена з порушенням вимог ст. 245 КУпАП без зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивач також зазначив, що він, проїжджаючи перехрестя вул. Марїнської та вул. Москалівської в м. Харкові, напрямку свого руху не змінював, а рухався по криволінійній траєкторії головної дороги вул. Москалівська, тому не ввімкнув сигналу попередження повороту, та вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.2 ст.122 КУпАП.

В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень до суду не надавав.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як свідчать матеріали справи, постановою інспектора роти №9 батальйону №3 Управління патрульної поліції ДПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії АР №393972 від 12.08.2017 року на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України (а.с.7).

У постанові вказується, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», н.з. АХ3336АР на перехресті вул. Марїнська та вул. Москалівська в м. Харкові при повороті на вул. Москалівська не ввімкнув лівий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необ::ережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, надавши суду докази в обґрунтування своїх доводів, стверджує, що він правила дорожнього руху не порушував, а обставини, викладені в постанові не відповідають дійсності, оскільки, проїжджаючи перехрестя вул. Марїнської та вул. Москалівської в м. Харкові, напрямку свого руху не змінював, а рухався по криволінійній траєкторії головної дороги вул. Москалівська, тому не ввімкнув сигналу попередження повороту, а отже, в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.2 ст.122 КУпАП, крім того, вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення субєкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, суд вважає, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №393972 від 12.08.2017 року, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №393972 від 12.08.2017 року в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України.

З врахування встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховною Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015, суд вважає за необхідним зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

За таких обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, який не спростований відповідачем та підлягає задоволенню частково.

В частині скасування постанови серії АР №39972 від 12.08.2017 року, складену відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП у звязку із відсутністю складу правопорушення суд відмовляє в задоволенні, оскільки дана вимога позивача не передбачена нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 11, 94, 99, 159, 160-163, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР №39972 від 12.08.2017 року, складену відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, у разі застосування ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя