Справа № 823/1731/17
Суддя: С.О.Кульчицький
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

головуючого судді Черкаського окружного адміністративного суду
Кульчицького С.О. в адміністративній справі №823/1731/17
05 грудня 2017 року справа № 823/1731/17
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України при прийнятті рішення жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення однак суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням по даній справі, відповідно до 3 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю за необхідне викласти окрему думку, з огляду на таке.
При винесенні вказаної постанови суд виходив з того, що позивач після зупинення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 11.08.2017 №7 не подав на підтвердження реальності операції за договором поставки від 03.08.2017 №436 до контролюючого органу, передбачену у Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року №567, товарно-транспортну накладну.
У квитанції, якою повідомлено позивача про зупинення реєстрації податкової накладної вказано, що податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Однак, у квитанції не зазначено, який саме встановлено підпункт пункту 6 Критерію оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
У Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначено документи, які надаються для кожного з двох підпунктів пункту 6 Критерію.
Таким чином, щоб зрозуміти, які документи треба надати для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, необхідно спочатку визначитись, з існуванням якого підпункту пункту 6 Критерію їх належить надати.
Проте, відповідачем, усупереч вимогам пп. «в» п. 201.16.1 ст. 201 ПК України, в оскаржуваному рішенні, не було визначено вичерпного переліку документів, надання якого дало б позивачеві можливість реєстрації податкової накладної, оскільки відмова у прийнятті до реєстрації податкової накладної з підстав недостатності документів для прийняття рішення можлива виключно за умови наявності вичерпного переліку таких документів (пп. «в» п. 201.16.1 ст. 201 ПК України).
Так, головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.
Проте, відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства, які вимоги законодавства порушено позивачем при складанні документів та яких документів не вистачає для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних, тобто оскаржуване рішення фіскального органу не відповідає наведеним вище вимогам щодо чіткості та зрозумілості, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).
Високий Суд у своїх рішеннях також вказує, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).
Щодо позиції відповідача, з якою погодився суд при ухваленні даної постанови, про те, що товарно-транспортна накладна є одним із первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, надання якого передбачено Вичерпним переліком документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року №567, вважаю за доцільне вказати про наступне.
Товарно-транспортна накладена не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Крім того, відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року, поданою позивачем до контролюючого органу 15.09.2017, позивач включив до податкового кредиту грошові суми, у зв'язку із придбанням овса у контрагентів - фермерських господарств «Гарагай В.В.» та «Пролісок Агро 2016». Вказана податкова декларація з податку на додану вартість прийнята контролюючим органом 18.09.2017.
Придбаний у вказаних фермерських господарств овес в подальшому був переданий позивачем ПАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів» за договором поставки № 436 від 03.08.2017.
Податкові накладні, складені вказаними контрагентами позивача, у момент виникнення у них податкових зобов'язань, у зв'язку із здійснення господарських операцій із позивачем зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що свідчить про вибірковість в реєстрації податкових накладних.
Це ж є доказом недотримання відповідачем принципу правової визначеності, який є складовою частиною принципу верховенства права, котрим зобов'язані керуватись, як всі органи державної влади, так і суд.
Згідно з положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Головуючий суддя С.О.Кульчицький