Справа № 592/8740/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 р.Справа № 592/8740/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Донець Л.О. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.10.2017р. по справі №592/8740/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування при визначенні розміру (у відсотках ) грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи в прокуратурі Сумської області;

- зобов'язати відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення з 24 лютого 2017 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - стаж роботи стажиста прокуратури міста Ромни Сумської області (з 1 серпня 1987 року по листопад 1987 року), роботи стажиста на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з листопада 1987 року по червень 1988 року), роботи на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з червня 1988 року по серпень 1990 року), роботи на посаді слідчого прокуратури Тростянецького району Сумської області (з грудня 1994 року по 30 січень 1995 року) - тобто 7 років, 5 місяців і 28 днів; а також половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 1 вересня 1983 року по 1 липня 1987 року) -1 рік 10 місяці 28 днів. Тобто 9 років 4 місяці і 25 днів, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу - судді у відставці, починаючи з 24 лютого 2017 року, щомісячне, довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області 28160 грн., вказаної у довідці Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року № 13 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80 відсотків на 90 відсотків та виплачувати в подальшому без обмежень.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що працював суддею Апеляційного суду Сумської області. У лютому 2017 року звернуся до Вищої ради правосуддя з заявою про звільнення з посади судді у відставку, оскільки набув достатній для відставки стаж роботи. Рішенням Вищої ради правосуддя № 206/0/15-17 від 23 лютого 2017 року позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Сумської області у відставку. Позивач звернувся до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Однак відповідач до стажу, який дає право на щомісячне, довічне грошове утримання, врахував тільки страховий стаж судді - 16 років 6 місяців і 11 днів і військову службу 1 рік 11 місяців і 20 днів. При цьому, безпідставно не зарахувало: стаж роботи в прокуратурі Сумської області а саме, на посаді стажиста прокуратури міста Ромни Сумської області (з 3 серпня 1987 року по 10 листопад 1987 року), на посаді стажиста помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 11 листопада 1987 року по 15 червень 1988 року), на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 16 червня 1988 року по 31 серпень 1990 року), на посаді слідчого прокуратури Тростянецького району Сумської області (з 1 серпня 1990 року по 28 грудня 1994 року), на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 29 грудня 1994 року по 30 січня 1995 року) - тобто 7 років, 5 місяців і 27 днів; а також половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 1 вересня 1983 року по 1 липня 1987 року) - тобто загальний строк 3 роки 10 місяців і 1 день, а половина строку становить = 1 рік і 10 місяці 28 днів. Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.10.2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не зарахування позивачу при визначенні розміру (у відсотках ) грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи в прокуратурі Сумської області.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу з моменту призначення з 24 лютого 2017 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - стаж роботи стажиста прокуратури міста Ромни Сумської області (з 1 серпня 1987 року по листопад 1987 року), роботи стажиста на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з листопада 1987 року по червень 1988 року), роботи на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з червня 1988 року по серпень 1990 року), роботи на посаді слідчого прокуратури Тростянецького району Сумської області (з грудня 1994 року по 30 січень 1995 року) - тобто 7 років, 5 місяців і 28 днів; а також половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 1 вересня 1983 року по 1 липня 1987 року) -1 рік 10 місяці 28 днів. Тобто 9 років 4 місяці і 25 днів, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу - судді у відставці, починаючи з 24 лютого 2017 року, щомісячне, довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду Сумської області 28160 грн., вказаної у довідці Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року № 13 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80 відсотків на 90 відсотків та виплачувати в подальшому без обмежень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь позивача витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.10.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що на час звернення позивача за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання та роботи на прокурорських посадах. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Позивач надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час її апеляційного перегляду, що позивач навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 1 вересня 1983 року по 01 липня 1987 року, що підтверджується копіями трудової книжки та диплома. Половина строку навчання складає 1 рік 10 місяців 28 днів. (а.с. 15,27)

Стаж роботи в прокуратурі Сумської області а саме, на посаді стажиста прокуратури міста Ромни Сумської області (з 3 серпня 1987 року по 10 листопад 1987 року), на посаді стажиста помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 11 листопада 1987 року по 15 червень 1988 року), на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 16 червня 1988 року по 31 серпень 1990 року), на посаді слідчого прокуратури Тростянецького району Сумської області (з 1 серпня 1990 року по 28 грудня 1994 року), на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 29 грудня 1994 року по 30 січня 1995 року) - тобто 7 років, 5 місяців і 27 днів підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-22) та довідкою №11-720вих16 від 08.08.2016 року виданою Прокуратурою Сумської області. (а.с.28)

У лютому 2017 року, маючи необхідний стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в чинній на той час редакції), звернувся до Вищої ради юстиції та до Верховної Ради України із заявою про звільнення з посади судді у відставку. Рішенням Вищої ради юстиції №206/0/15-17 від 23 лютого 2017 року позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. На підставі зазначеного рішення Вищої ради юстиції наказом голови апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року № 57-ОС позивач звільнений з посади судді та відрахований зі штату апеляційного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 29-32).

01.03.2017 року позивач звернувся до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою та необхідними документами про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Згідно повідомлення Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області позивачу призначено щомісячне грошове утримання. До стажу, який дає право на щомісячне, довічне грошове утримання, відповідач врахував страховий стаж судді - 16 років 6 місяців і 11 днів і військову службу 1 рік 11 місяців і 20 днів.

При розрахунку розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи в прокуратурі Сумської області а саме, на посаді стажиста прокуратури міста Ромни Сумської області (з 3 серпня 1987 року по 10 листопад 1987 року), на посаді стажиста помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 11 листопада 1987 року по 15 червень 1988 року), на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 16 червня 1988 року по 31 серпень 1990 року), на посаді слідчого прокуратури Тростянецького району Сумської області (з 1 серпня 1990 року по 28 грудня 1994 року), на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з 29 грудня 1994 року по 30 січня 1995 року) - тобто 7 років, 5 місяців і 27 днів; а також половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 1 вересня 1983 року по 1 липня 1987 року) - тобто загальний строк 3 роки 10 місяців і 1 день, а половина строку становить = 1 рік і 10 місяці 28 днів.

Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці помилково не було враховано до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи в прокуратурі Сумської області та половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського. А тому, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч.1 ст. 135 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як встановлено під час розгляду справи, 14.08.2000 року позивач був обраний суддею Роменського міськрайонного суду Сумської області.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України №2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

Колегія суддів зазначає, що внесенням змін у Закон України № 2453-VI, шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 № 192-VIІ "Про забезпечення права на справедливий суд" (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону України № 192-VIІ (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584" стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Крім того, Верховна Рада України звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати стаж роботи стажиста прокуратури міста Ромни Сумської області (з 1 серпня 1987 року по листопад 1987 року), роботи стажиста на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з листопада 1987 року по червень 1988 року), роботи на посаді помічника прокурора Тростянецького району Сумської області (з червня 1988 року по серпень 1990 року), роботи на посаді слідчого прокуратури Тростянецького району Сумської області (з грудня 1994 року по 30 січень 1995 року) - тобто 7 років, 5 місяців і 28 днів; а також половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 1 вересня 1983 року по 1 липня 1987 року) -1 рік 10 місяці 28 днів.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складає 27 років 10 місяців 27 днів, що підтверджується розрахунком стажу судді за підписом голови Апеляційного суду Сумської області, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що призначаючи позивачу щомісячне грошове утримання судді у відставці та обчислюючи його розмір, відповідач дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи в прокуратурі Сумської області та половину строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність власних дій, що є предметом оскарження.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані дії відповідача не кореспондуються з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.10.2017р. по справі №592/8740/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.10.2017р. по справі №592/8740/17 за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Спаскін О.А.

Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2017 р.