Справа № 815/6219/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6219/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В.., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільська рада Лиманського району Одеської області, Комунальне підприємство «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради про визнання дій протиправними, зобовязання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та скасування наказу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільська рада Лиманського району Одеської області, Комунальне підприємство «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради, за результатом розгляду якого, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів);

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів);

скасувати наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 15-10246/13-16-СГ від 29.11.2016 року, виданий на імя КП «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради про надання дозволу КП «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 90,00 га, із цільовим призначенням - для створення громадського пасовища.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що дії ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів) є протиправними, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні клопотання з мотивів, не передбачених ст. 123 ЗК України. На думку представника позивача, порядок надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки врегульований положеннями ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 ЗК України та не передбачає окремого погодження (розгляду) місцевими радами (крім випадків, коли саме такі ради розпоряджаються відповідними землями). Крім того, представник позивач звертає увагу, що він першим подав заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів) та підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у відповідача не було, в звязку з чим рішення про надання дозволу № 15-10246/13-16-СГ від 29.11.2016 р. КП ОСОБА_3 джерело ОСОБА_3 сільської ради підлягає скасуванню.

08.11.2017 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, згідно з якими Головне управління Держгеокадастру в Одеській області при розгляді клопотання позивача діяло відповідно до Законів України, наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 р. «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р. (протоколу засідання № 2) №2/1 «Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності». Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 управлінням було направлено на розгляд ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області звернення щодо розгляду питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За результатом розгляду звернення ОСОБА_3 сільською радою Лиманського району Одеської області прийнято рішення від 28.10.2016 року № 321-VII про відмову у погодженні питання про надання дозволу на розробку проектів землеустрою у звязку з тим, що земельна ділянка, яка вказана на графічних матеріалах доданих позивачем до клопотання входить в земельний масив, який використовується мешканцями села, як громадські пасовища та на теперішній час сільською радою вживаються заходи для оформлення за громадою права постійного користування. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги колективне звернення депутатів ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області, розглянуте 25.10.2016 року на сесії ради, з метою уникнення соціальної напруги, Головне управління відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Представник третіх осіб під час судового розгляду справи зазначила, що вважає позовні вимоги такими, що не належать до задоволення з огляду на письмові пояснення, які надійшли від ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області та комунального підприємства ОСОБА_3 джерело ОСОБА_3 сільської ради, згідно щ якими, Держгеокадастр фактично, надавши дозвіл на розроблення проектної документації щодо відведення земельної ділянки шляхом мовчазної згоди на користь КП ОСОБА_3 джерело ще 12.09.2016 р. (тобто задовго до звернення позивача), позбавлений права розглядати будь-які інші клопотання відносно земельної ділянки, по якій вже надано дозвіл, враховуючи, що у КП ОСОБА_3 джерело виникло правомірне очікування на отримання земельної ділянки в користування (за умови відсутності підстав для відмови з підстав, передбачених ч. 13 ст.123 ЗК України, тобто у разі невідповідності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів).

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та перевіривши їх доказами, судом робить наступний висновок.

04.10.2016 р. ОСОБА_1, військовослужбовець Збройних Сил України, учасник АТО, відповідно до Закону України № 3552-ХІІ від 22.10.1993 р. (зі змінами) «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Розпорядження Кабінету Міністрів України № 898-р від 19.08.2015 р. «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» звернувся до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів).

ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області № К-14889/0-6196/6-16 від 04.11.2016 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Так, у відповіді вказано, що на виконання доручення Віце-Премєр-Міністра-Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_4 №37732/0/1-14 від 08.10.2014 року, рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 року, ОСОБА_2 управлінням здійснюється направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі згоди на розроблення документації із землеустрою. За результатом розгляду звернення ОСОБА_3 сільською радою прийнято рішення № 321-VII від 28.10.2016 року про відмову у погодженні питання про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, в тому числі позивачу, у звязку з тим, що земельна ділянка, яка вказана на графічних матеріалах, доданих позивачем до клопотання, входить в земельний масив, який використовується мешканцями села як громадські пасовища та сільською радою вживаються заходи з метою оформлення за громадою права постійного користування.

11.05.2016 р) до ОСОБА_3 сільської ради звернулась з депутатським зверненням вх. № 162/02-15 депутат 7-го скликання ОСОБА_5 щодо майбутнього сільського життя та можливості ведення подвірного господарства.

02.06.2016 року ОСОБА_3 сільською радою Лиманського району Одеської області прийнято рішення № 204-VII (зі змінами) про створення громадського пасовища на території ОСОБА_3 сілької ради Комінтернівського району Одеської області (за межами с. Визирка), орієнтовною площею 90,00 га, з одночасною передачею земельної ділянки до комунальної власності.

30.06.2016 року рішенням № 226-VІІ «Про внесення змін до рішення ОСОБА_3 сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 02.06.2016 року № 204-VІІ Про розгляд депутатського звернення депутата ОСОБА_5В.» було зобовязано комунальне підприємство ОСОБА_3 джерело ОСОБА_3 сільської ради звернутись до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки для створення громадського пасовища на території ОСОБА_3 сільської ради (за межами с. Визирка), орієнтованою площею 90,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Так, на підставі рішень сільської ради № 204-VІІ від 02.06.2016 року Про розгляд депутатського звернення депутата ОСОБА_5В., №226-VІІ від 30.06.2016 року Про внесення змін до рішення ОСОБА_3 сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 02.06.2016 року №204-VІІ Про розгляд депутатського звернення депутата ОСОБА_5В.), КП ОСОБА_3 джерело 05.07.2016 року (вих. №52/1) надіслано на адресу відповідача клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки, орієнтованою площею 90,00 га для створення громадського пасовища із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Комінтернівського району Одеської області (за межами с. Визирка).

Лист був надісланий також сільською радою 10.08.2016 року (вих. №02-17/864) з проханням надати дозвіл КП ОСОБА_3 джерело щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

КП ОСОБА_3 джерело зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

29.11.2016 року ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру в Одеській області видано наказ № 15-10246/13-16-СГ про надання дозволу КП ОСОБА_3 джерело ОСОБА_3 сільської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 90,00 га, із цільовим призначенням - для створення громадського пасовища.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно приписів ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з ст. 80 ЗК України, суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Положеннями ч. 2 ст. 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина 7 ст. 186-1 ЗК України ).

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в статті 118 ЗК України органи, приймають одне з відповідних рішень.

У той же час, з огляду на зміст п. 1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року № 328 від 15.10.2014 року, пп. 2.6 п.2 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 95 від 04.06.2015 року та п. 1 доручення Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №37732/0/1-14 від 08.10.2014 року, останніми з метою забезпечення децентралізації влади, збільшення повноважень органів місцевого самоврядування з управління територіями та підвищення ефективності територіального планування та якості управлінських рішень органів місцевого самоврядування, передбачено з 15.10.2014 року направлення головними управліннями Держземагентства в областях та місті Києві на розгляд місцевих рад звернень юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

При цьому, вказаним рішеннями передбачено, що перевірка таких звернень органами місцевого самоврядування відбувається виключно у межах приписів ч.7 ст.118 та ч. 3 ст. 123 ЗК України, без надання додаткової документації.

Відтак, запровадження законодавчими положеннями вказаної процедури перевірки органами місцевого самоврядування звернень юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою не створює додаткових передумов для заявників для отримання даної згоди.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями підпунктів 3 та 8 пункту б частини першої статті 33 Закону України Про місцеве самоврядування визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження як координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, делегованими повноваженнями, у розумінні статті 1 Закону України Про місцеве самоврядування, є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Отже, положеннями Закону України Про місцеве самоврядування органам місцевого самоврядування надано повноваження органів виконавчої влади в частині координації діяльності місцевих органів земельних ресурсів та підготовки висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, що за своїм змістом відповідає повноваженням, якими органи місцевого самоврядування наділені приписами вищевказаних рішень.

Саме на підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 сільською радою прийнято рішення № 321-VII від 28.10.2016 року про відмову у погоджені питання про надання, зокрема, позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з тим, що земельна ділянка, яка вказана на графічних матеріалах доданих до клопотання входить в земельний масив, який використовується мешканцями села, як громадські пасовища та на теперішній час сільською радою вживаються заходи для оформлення за громадою права постійного користування.

Крім того, з урахуванням статей 1, 2, 6, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність із земель комунальної власності поза межами, визначеної компетенції позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, спірні правовідносини, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого надано дозвіл на розробку проектної документації, такому суспільному інтересу відповідає.

У спірних правовідносинах, "суспільним", "публічним" інтересом є задоволення суспільної потреби (громади) у захисті права власності на землю Українського народу, національного багатства України та як джерела задоволення потреб суспільства в земельних ресурсах. "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування.

В питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії").

ОСОБА_6 Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах 16 грудня 2015 року розглянув справу № 6 - 2510 цс 15. При розгляді цієї справи ОСОБА_6 Суд України зробив такий правовий висновок. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу.

Принцип пропорційності передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Саме з метою дотримання вказаних принципів відповідно до статей 15-1, 122 Земельного кодексу України, Закону України Про землеустрій, Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру № 26 від 03.03.2016 року (із змінами), наказу Держгеокадастру № 68 від 15.05.2015 року Про питання діяльності ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області, враховуючи лист Держгеокадастру № 22-28-0.13-1364/2-16 від 27.01.2016 року ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру в Одеській області було прийнято:

- наказ № 25 від 12.02.2016 року Про резервування земельних масивів на території Одеської області для забезпечення потреб військовослужбовців - учасників антитерористичної операції та членів родин військовослужбовців, загиблих у ході її проведення;

- наказ № 150 від 26.09.2016 року Про внесення змін в додаток 1 до наказу ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області від 12.02.2016 № 25, яким було зарезервовано земельні масиви за межами населених пунктів на території Одеської області для забезпечення потреб військовослужбовців - учасників антитерористичної операції та членів родин військовослужбовців, загиблих у ході її проведення (т.1, а.с. 79-82).

При прийнятті рішення суд враховує, що рішення ОСОБА_3 сільської ради Лиманського району Одеської області № 204-VІІ від 02.06.2016 року Про розгляд депутатського звернення депутата ОСОБА_5В., №226-VІІ від 30.06.2016 року Про внесення змін до рішення ОСОБА_3 сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 02.06.2016 року №204-VІІ Про розгляд депутатського звернення депутата ОСОБА_5В. та рішення № 321-VII від 28.10.2016 року про відмову у погоджені питання про надання дозволу на розробку проектів землеустрою є чинними, протилежного позивачем не доводилося.

Щодо посилання позивача на те, що він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки раніше ніж КП «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради, суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 30.06.2016 року рішенням №226-VІІ «Про внесення змін до рішення ОСОБА_3 сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 02.06.2016 року №204-VІІ «Про розгляд депутатського звернення депутата ОСОБА_5В.» було зобов'язано КП «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради звернутись до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки.

05.07.2016 року (за вих.№52/1) КП «ОСОБА_3 джерело» надіслано на адресу відповідача клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки, орієнтованою площею 90,00 га.

10.08.2016 року сільська рада надіслала ОСОБА_2 (за вих.№02-17/864) з проханням надати дозвіл КП «ОСОБА_3 джерело» щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

При цьому, судом встановлено, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га лише 04.10.2016 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що КП «ОСОБА_3 джерело», за черговістю, першим звернулося до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, у звязку з чим, 29.11.2016 року ГУ Держгеокадастру було видано наказ №15-10246/13-16-СГ про надання дозволу КП «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради на розроблення проекту землеустрою, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 128, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільська рада Лиманського району Одеської області, Комунальне підприємство «ОСОБА_3 джерело» ОСОБА_3 сільської ради про визнання дій протиправними, зобовязання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та скасування наказу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо