Справа № 812/1515/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1515/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі

судді: Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання: Занічковської П.Є.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідачів: ОСОБА_2 (довіреність від 13.09.2017 № 7345/12-14-10/028 та від 12.09.2017 № 2101/9/12-32-10-00-29),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області про скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ДПІ у м. Сєвєродонецьку) з такими вимогами:

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2017 № Ф-432-17;

- скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.03.2016 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та від 02.03.2016 №№ НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, прийняті за наслідками акта перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21-;

- зобовязати відповідача внести відповідні зміни до облікових карток позивача у звязку зі скасуванням вищезазначених податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, тобто сторнувати протиправні нарахування по вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням та податковій вимозі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач оскаржив рішення відповідача до ГУ ДФС у Луганській області та отримав тільки рішення про продовження строку розгляду первинної скарги від 28.03.2016 № ФОП/34/12-32-10-01-09. Рішення про результати розгляду скарги від відповідача не отримано. Отже, позивач вважає, що у відповідності до норм п. 56.9 ст. 56 ПК України скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем строку розгляду скарги. Відповідно всі рішення вважаються скасованими, а вимога про сплату боргу є протиправною.

Також, позивач не згоден з висновками перевірки, оскільки ОСОБА_3 після укладення договорів на виконання робіт жодного разу на роботу не прибув, роботу не виконував, ніяких доходів від позивача не отримував. У звязку з чим у позивача відсутній обовязок по сплаті податків та зборів, подання звіту щодо найманих працівників щодо цієї особи. У звязку з відсутністю факту отримання доходу та відсутністю факту нарахування доходу, а також відсутністю актів виконаних робіт, у позивача відсутній обовязок по нарахуванню та перерахуванню єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року про відкриття провадження в адміністративній справі розєднано позовні вимоги у самостійні провадження з такими вимогами:

- скасування вимоги від 12.09.2017 № Ф-432-17 та скасування рішень від 01.03.2016 № НОМЕР_3, від 02.03.2016 №№ НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 залишено на розгляді в адміністративній справі № 812/1515/17;

- скасування податкових повідомлень-рішень від 01.03.2016 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 виокремлено в адміністративну справу № 812/1525/17.

Ухвалою суду від 01 листопада 2017 року залучено Головне управління ДФС у Луганській області (далі ГУ ДФС у Луганській області) як другого відповідача до участі у справі № 812/1525/17.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Додатково зауважив, що у цивільно-правових договорах на виконання робіт, укладених із ОСОБА_3, визначено, що виконані роботи приймаються за актом здавання-приймання виконаних робіт і саме ці акти є підставою для оплати цих робіт. Позивач не вважав за необхідне розривати укладені договори, оскільки вони є строковими та без виконання робіт не мають жодної сили. Також, позивач зазначив, що він постійно використовує працю найманих працівників. Зі всіма укладаються договори підряду. Після виконання робіт складаються акти здавання-приймання виконаних робіт, після чого відомості про суми доходу вносяться до відомостей на виплату грошей. Кошти виплачуються найманим працівникам під підпис у відомостях. Оскільки акти здавання-приймання виконаних робіт від ОСОБА_3 та відомості на виплату грошей відсутні, позивач вважає, що у відповідача відсутні докази здійснення будь-яких виплат на користь цієї особи. Відповідно, твердження податкового органу, що позивач ухилявся від сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску є безпідставними.

Представник відповідачів заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що подала письмові заперечення проти позову (арк. спр. 46-48, 72-73), у яких зазначила, що проведеною перевіркою встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 укладено догори підряду про виконання робіт. За виконані роботи ОСОБА_3 отримував від позивача винагороду на загальну суму 11500,00 грн, з якої не були сплачені відповідні податки та збори. Зазначені обставини підтверджені заявою та поясненнями ОСОБА_3, договорами підряду. Також, в ході перевірки встановлено, що в податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) позивачем не відображена інформація про суми винагород, виплачені за цивільно-правовими договорами з громадянином ОСОБА_3, податок не утримано, до бюджету не перераховано. Позивачем звіти про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року не надавались. Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування з доходів ОСОБА_3 не нараховувався та не утримувався, що призвело до заниження єдиного внеску у 2014-2015 роках на суму 4289,50 грн. У звязку з чим позивачу у вимозі про сплату боргу визначено до сплати ЄСВ у сумі 4289,50 грн. За неподання звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ДПІ у м. Сєвєродонецьку застосовано до позивача штрафну санкцію у сумі 170,00 грн за кожен місяць неподання такої звітності. Також, ДПІ у м. Сєвєродонецьку на донараховану суму єдиного внеску застосовано штрафну санкцію у розмірі 2144,75 грн.

У судовому засіданні представник відповідачів надав пояснення, аналогічні викладеному у запереченнях проти позову. Додатково зауважив, що сумнівними є обставини, що позивач тричі укладав зі ОСОБА_3 цивільно-правові угоди без фактичного виконання робіт та виплат винагороди за виконані роботи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 повністю підтвердив обставини, зазначені ним у заяві до податкового органу та поясненнях. Повідомив суду, що акти здавання-приймання виконаних робіт ним не складалися, оскільки він не знав про необхідність їх складання. Виплату винагороди отримував від позивача наприкінці кожного робочого тижня із розрахунку 100,00 грн за день. У відомостях про отримання коштів підписи не ставив. Також, зауважив, що у своїй заяві зазначав дані осіб, які працювали у позивача, та могли б підтвердити його твердження про виконання ним робіт та отримання доходу від позивача. Повідомив суду, що цивільно-правові угоди він надавав до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради для призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам на проживання.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 113251 (арк. спр. 7-8) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (арк. спр. 9-10).

ДПІ у м. Сєвєродонецьку у період з 14.12.2015 по 18.12.2015 проведено позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування заробітної плати та податку на доходи фізичних осіб, укладання трудових та цивільно-правових договорів, оформлення трудових відносин з найманими працівниками, виплати заробітної плати, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, перерахування податку на доходи фізичних осіб, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2014 по 31.05.2015, за результатами якої складено акт від 24.12.2015 № 1329/12-14-17-02/21- (арк. спр. 100-103).

Позивачем на акт перевірки подані заперечення від 15.01.2016 № 204 (арк. спр. 62).

ДПІ у м. Сєвєродонецьку у період з 02.02.2016 по 08.02.2016 проведено позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань, що стали предметом заперечень від 15.01.2016 до акта перевірки від 24.12.2015 № 1329/12-14-17-02/21-, результати якої оформлено актом від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- (арк. спр. 11-14).

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено такі порушення:

1. п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абзацу а) п. 171.2 ст. 171, абзац а) п. 176.2 ст. 176, п. 177.7 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб у загальній сумі 1680,15 грн, у т. ч. за жовтень 2014 року 73,05 грн, за листопад 2014 року 292,20 грн, за грудень 2014 року 219,15 грн, за січень 2015 року 73,05 грн, за лютий 2015 року 248,37 грн, за березень 2015 року 292,20 грн, за квітень 2015 року 306,81 грн, за травень 2015 року 175,32 грн.

2. п. 51.1 ст. 51 розділу ІІ, абзацу б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та наказу ДПА України від 24.12.2010 № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» за період з 27.10.2014 по 15.05.2015 ФОП ОСОБА_1 не відображено інформацію про суми винагород, виплачених по цивільно-правовим договорам за 4 квартал 2014 року, 1-2 квартали 2015 року.

3. п. 5 та п. 8 ст. 8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині не нарахування єдиного внеску на суми винагороди фізичній особі за виконання робіт (надання послуг) всього у сумі 4289,50 грн.

4. п. 7 ч. 11 ст. 25 розділу VI Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року не надавався.

Дослідженням змісту розділу 3 акта перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- встановлено таке.

До ДПІ у м. Сєвєродонецьку надійшла заява від ОСОБА_3, у якій він зазначив, що працював з жовтня 2014 року по травень 2015 року у ФОП ОСОБА_1 за цивільно-правовими договорами, копії яких надав разом із заявою, та отримував винагороду, з якої не сплачені відповідні податки та збори. Загальна сума доходу складає 11500,00 грн, у тому числі: за жовтень 2014 року 500,00 грн, за листопад 2014 року 2000,00 грн, за грудень 2014 року - 1500,00 грн, за січень 2015 року 500,00 грн, за лютий 2015 року 1700,00 грн, за березень 2015 року 2000,00 грн, за квітень 2015 року 2100,00 грн, за травень 2015 року 1200,00 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подав до ДПІ у м. Сєвєродонецьку Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року. Відповідальність за несвоєчасне подання звітності передбачена пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Проведеною перевіркою встановлено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4, пункту 3 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платником занижено єдиний внесок у загальній сумі 4289,50 грн, у тому числі в порушення пункту 1 частини першої статті 4 Закону занижено єдиного внеску на суму 3990,50 грн (11500,00 грн*34,7%) та в порушення пункту 3 частини першої статті 4 Закону єдиного внеску на суму 299,00 грн (11500,00 грн*2,6%).

На підставі акта перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- ДПІ у м. Сєвєродонецьку винесено такі рішення:

- від 01.03.2016 № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 2144,75 грн (арк. спр. 15);

- від 02.03.2016 № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн (арк. спр. 16);

- від 02.03.2016 № НОМЕР_5 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн (арк. спр. 17);

- від 02.03.2016 № НОМЕР_6 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн (арк. спр. 18);

- від 02.03.2016 № НОМЕР_7 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн (арк. спр. 19);

- від 02.03.2016 № НОМЕР_8 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн (арк. спр. 20);

- від 02.03.2016 № НОМЕР_9 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн (арк. спр. 21).

До рішень про застосування штрафних санкцій складений розрахунок штрафних санкцій по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (арк. спр. 87).

Також, на підставі акта перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- ДПІ у м. Сєвєродонецьку сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.03.2016 № Ф-, у якій визначено недоїмку у сумі 4289,50 грн (арк. спр. 128).

Вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій направлено позивачу за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим відправленням, яке вручено 05.03.2016 донці позивача, про що наявна відмітка у повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. спр. 70). Вміст поштового відправлення підтверджено описом відправлення від 02.03.2016 (арк. спр. 105).

Не погодившись з прийнятими рішеннями та вимогою про сплату боргу, позивач звернувся зі скаргою від 12.03.2016 № 226 до Головного управління ДФС у Луганській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про продовження строку розгляду первинної скарги від 28.03.2016 № ФОП/34/12-32-10-01-19, яким продовжено строк розгляду скарги до 29.04.2016 (арк. спр. 22), та рішення про результати розгляду первинної скарги від 11.04.2016 № ФОП-39/12-32-10-01-09, яким скаргу позивача залишено без задоволення (арк. спр. 82-85).

Рішення про результати розгляду скарги 11.04.2016 направлено позивачу рекомендованим відправленням, яке 21.05.2016 повернулося до відповідача без вручення із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (арк. спр. 86).

Також, за наслідками розгляду скарг, на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів, акта документально перевірки ГУ ДФС у Луганській області направлено позивачу вимогу про сплату боргу від 12.09.2017 № Ф-432-17, у якій визначено недоїмку у сумі 6909,14 грн (арк. спр. 23).

Дослідженням облікової картки ОСОБА_1 по ЄСВ встановлено, що до суми вимоги включені: недоїмка у сумі 4289,50 грн за актом перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21-, самостійно нараховані платником суми ЄСВ у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 04.01.2017 № НОМЕР_10 у сумі 1474,00 грн (з терміном сплати до 20.01.2017), від 03.05.2017 № НОМЕР_11 у сумі 352 (з терміном сплати до 22.05.2017). За даними облікової картки за 2016 рік за позивачем станом на 31.12.2016 наявна заборгованість у сумі 1145,64 грн. У період з 01.01.2017 по 12.09.2017 позивачу нараховано 6115,50 грн, погашено - 352 грн, недоїмка 6909,14 грн (арк. спр. 75-76, 139-147).

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з вимогами про скасування рішень про застосування штрафних санкцій від 01.03.2016 № НОМЕР_3, від 02.03.2016 №№ НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, внаслідок чого ухвалою суду від 04 грудня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог залишено без розгляду.

Відповідно, на вирішенні у даній адміністративній справі залишилася позовна вимога про скасування вимоги ГУ ДФС у Луганській області від 12.09.2017 № Ф 432-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 6909,14 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) (положення закону наводяться у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з абзацом третім пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Пунктами 1 та 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового звязку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частини пятої статті 8 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами.

Згідно з частиною восьмою статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 3 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 2,6 відсотка винагороди за цивільно-правовими договорами.

За приписами статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя).

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною пятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина четверта).

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі) (частина восьма).

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Вивченням акта перевірки від 24.12.2015 № 1329/12-14-17-02/21- встановлено, що підставою для проведення перевірки позивача став підпункт 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, яким визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

З акта перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- слідує, що підставою для її проведення став підпункт 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, яким визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки від 24.12.2015 № 1329/12-14-17-02/21-, які й стали підставою для призначення позапланової документальної невиїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- та прийнято податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження у справі.

Судом встановлено, що представник відповідачів на підтвердження правомірності прийнятої вимоги про сплату боргу посилається на: заяву ОСОБА_3 від 26.11.2015 (арк. спр. 59), пояснення до заяви від 24.12.2015 (арк. спр. 60), договори підряду від 27.10.2014 б/н, від 23.01.2015 б/н, від 10.04.2015 б/н, укладені між позивачем та ОСОБА_3 на виконання робіт (арк. спр. 56-58), службову записку від 01.02.2016 про відмову ОСОБА_1 та його працівників від надання пояснень (арк. спр. 61), облікову картку платника ЄСВ за 2016 рік (арк. спр. 139-147), облікову картку платника ЄСВ за 2017 рік (арк. спр. 75-77), Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за грудень 2016 року (арк. спр. 187-189), Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за квітень 2017 року (арк. спр. 190-192).

Дослідженням вказаних доказів встановлено, що ними достеменно підтверджено тільки, що між позивачем та ОСОБА_3 укладалися договори цивільно-правового характеру. Разом з тим, вони жодним чином не підтверджують факт виконання свідком будь-яких робіт, періоду такого виконання, отримання доходу від ОСОБА_1

Так, пунктом 4 договорів підряду визначено, що за своєчасно та якісно виконану роботу замовник виплачує виконавцю винагороду у розмірі 1000,00 грн (2000,00 грн за договором від 10.04.2015); оплата здійснюється протягом 3 робочих днів з моменту підписання сторонами акта здавання-приймання.

Акти здавання-приймання виконаних робіт ОСОБА_3 контролюючому органу разом із заявою не надані. Як повідомив свідок, такі акти не складалися, оскільки не було в них потреби.

Крім того, судом встановлено, що загальна сума доходу за цими цивільно-правовими договорами складає 4000,00 грн. Натомість, у своїй заяві та поясненнях свідок ОСОБА_3 повідомив, що він отримав від позивача доходу на загальну суму 11500,00 грн.

Також, судом встановлено, що вид робіт, їх обсяг, вказаний у договорах підряду, не співпадає з фактично виконуваними ОСОБА_3 роботами, що підтверджено поясненнями свідка.

Отже, матеріали, надані ОСОБА_3 до контролюючого органу договори підряду, як доказ виконання ним робіт на замовлення позивача та одержання коштів за виконану роботу, повністю не узгоджуються з його особистими поясненнями.

Слід зазначити, що розрахунок позивачу єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснений контролюючим органом з доходу ОСОБА_3 у сумі 11500,00 грн, розмір якого підтверджується тільки його поясненнями.

В ході проведення перевірки контролюючим органом не встановлено осіб, які б могли підтвердити факт виконання ОСОБА_3 робіт за цивільно-правовими договорами на користь позивача, а також отримання винагороди (виплат) від останнього.

Таким чином, єдиним доказом у спірних правовідносинах та єдиним документом, на підставі якого відповідачем донарахований єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, є пояснення ОСОБА_3

Згідно з пунктом 83.1 статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Як вже вище вказано відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у розумінні положень Податкового кодексу України та Закону № 2464-VI, пояснення особи самі по собі, без підтвердження первинними документами, не можуть бути підставою для донарахування податків та зборів, оскільки норми чинного законодавства з питань оподаткування не передбачають права контролюючого органу на донарахування податків лише зі слів фізичної особи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючим органом всі висновки здійснені на підставі припущень, не ґрунтуються на первинних документах, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, що є недопустимим.

Крім того, слід зауважити, що перевіркою, підставою для проведення якої стали заперечення позивач на акт перевірки, не досліджені та не спростовані обставини, зазначені позивачем у цих запереченнях на акт перевірки. Так, відповідачем не витребовувались від позивача первинні та бухгалтерські документи, відомості про найманих працівників, які виконують роботи за цивільно-правовими договорами (договорами підряду), не перевірялась наявність актів здавання-приймання виконаних робіт такими працівниками, система оплати за виконану роботу, тощо.

У свою чергу позивачем на спростування тверджень відповідача до матеріалів справи приєднано виписки по рахунку, договори підряду, акти здачі-приймання виконаних робіт, відомості на виплату грошей, у яких наявний підпис найманої особи про отримання коштів (арк. спр. 116-126). Зазначеними доказами позивач підтверджує, що наймані працівники виконують роботу на підставі договорів підряду, виконану роботу підтверджують актом здавання-передавання виконаних робіт, після чого суму виплати включають до відомості на виплату грошей, яку вручають найманій особі під підпис.

Твердження представника відповідача, що наявність договорів підряду (цивільно-правових угод) у повній мірі підтверджує факт, що ОСОБА_3 виконував роботу та отримував дохід від позивача, суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Цивільно-правовий договір укладається з метою досягнення результатів праці; при виконанні цивільно-правового договору виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання робіт; за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його конкретний результат, який визначається після закінчення робіт та оформлюється актом приймання-передавання виконаних робіт.

Сам по-собі факт укладення цивільно-правового договору без досягнення його результату виконаної роботи, який оформлюється у відповідний спосіб, не є належним доказом, що позивач виплачував ОСОБА_3 винагороду, був його податковим агентом, мав нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що ДПІ у м. Сєвєродонецьку безпідставно актом перевірки від 15.02.2016 № 1358/12-14-13-02/21- обчислено ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 4289,50 грн.

Як наслідок, ГУ ДФС у Луганській області безпідставно внесено таку суму до вимоги про сплату боргу від 12.09.2017 № Ф 432-17.

Відповідно, судом встановлено, що позовні вимоги про скасування вимоги про сплату боргу в частині недоїмки у сумі 4289,50 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується решти позовних вимог, то у їх задоволенні слід відмовити, з огляду на таке.

Як вже вище вказано, до вимоги про сплату боргу від 12.09.2017 № Ф 432-17 окрім суми недоїмки, обчисленої актом перевірки від 12.09.2017 № Ф 432-17, увійшла недоїмка, що утворилася за ОСОБА_1 протягом 2016 - 2017 років внаслідок не сплати сум єдиного внеску, що підлягає сплаті за звітами за грудень 2016 року та квітень 2017 року, а також, залишок заборгованості за рішеннями про застосування штрафних санкцій.

Як повідомив позивач, ним своєчасно та у повному обсязі сплачувався єдиний внесок, що підтверджено даними облікових карток. Разом з тим, відповідачем такі суми зараховувалися на погашення заборгованості, що виникла за рішеннями про застосування штрафних санкцій, з якими позивач не згоден. Відповідно, таке зарахування позивач вважає незаконним.

Разом з тим, такі твердження суд вважає безпідставними, з огляду на те, що, по-перше, рішення про застосування штрафних санкцій стали узгодженими з дня закінчення процедури адміністративного оскарження та підлягають виконанню платником єдиного внеску. На даний час у суду відсутні правові підстави для надання оцінки правомірності прийнятим рішенням, оскільки позивачем без поважних причин більш ніж на один рік пропущений строк звернення до суду за їх оскарженням.

По-друге, дії відповідачів по зарахуванню сплачених сум на погашення заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення, не є предметом доказування у даній справі. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що таке зарахування коштів у повній мірі відповідає приписам частини шостої статті 25 Закону № 2464-VI, якою визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Твердження позивача, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається скасованою внаслідок порушення контролюючим органом порядку розгляду скарг, суд також вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як вже вище зазначено, рішення про результати розгляду скарги 11.04.2016 направлено позивачу рекомендованим відправленням, яке 21.05.2016 повернулося до відповідача без вручення із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (арк. спр. 86).

Процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 03.02.2016 за № 178/28308 (далі Порядок № 1124).

Пунктом 4 розділу V «Рішення за розглядом скарги» Порядку № 1124 визначено, що перший примірник рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги контролюючим органом, після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (вручається) скаржнику.

Рішення вважається надісланим (врученим) скаржнику, який є фізичною особою, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові під підпис чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим її місцезнаходженням з повідомленням про вручення.

Якщо скаржник на день надсилання йому контролюючим органом рішення не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), рішення вважається належним чином врученим навіть у разі його повернення як такого, що не знайшло адресата, або за закінченням строку зберігання.

Оскільки рішення за результатами розгляду скарги направлено за зареєстрованим місцем проживання позивача та повернулося без вручення з незалежних від контролюючого органу причин, суд вважає, що рішення ГУ ДФС у Луганській області у належний спосіб вручено позивачу.

Відповідно, наслідки, встановлені частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI та Порядком № 1124 у даному випадку є незастосовними.

Крім того, слід зауважити, що у скарзі не йшлося про оскарження вимоги про сплату боргу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про сплату боргу від 12.09.2017 № Ф 432-17 в частині визначення ОСОБА_1 недоїмки у сумі 2619,64 грн є законною та скасуванню не підлягає.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2017 № Ф 432-17 в частині визначення ОСОБА_1 суми боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 4289,50 грн.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідного до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Незважаючи на те, що позивач просив тільки скасувати вимогу про сплату боргу, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та обрати належний спосіб захисту порушеного права, визнавши протиправною та скасувавши вимогу ГУ ДФС у Луганській області від 12.09.2017 № Ф 432-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення позивачу суми боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 4289,50 грн.

Такого висновку суд дійшов з огляду на положення пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується вимоги про зобовязання відповідача внести відповідні зміни до облікових карток позивача, у звязку зі скасуванням вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд зазначає, що такий обовязок контролюючого органу визначений чинним законодавством та не потребує додаткового зобовязання за судовим рішенням.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем під час звернення до суду з первинним позовом з вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про нарахування штрафних санкцій сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн.

Також, позивачем за вимогою про скасування вимоги про сплату боргу сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина третя статті 94 КАС України).

Частка задоволених вимог у даній адміністративній справі складає 62,1% від загальної суми вимоги про сплату боргу, яка є предметом оскарження у даній справі.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 397,44 грн (62,1% від 640,00 грн) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Луганській області.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 04 грудня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 08 грудня 2017 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Луганській області від 12.09.2017 № Ф 432-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 суми боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 4289,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, будинок, 30, квартира 9, РНОКПП НОМЕР_12) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, ідентифікаційний код: 39591445) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 397,44 грн (триста девяносто сім гривень 44 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 08 грудня 2017 року.

Суддя ОСОБА_4