Справа № 809/1418/17
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа № 809/1418/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.,

за участю секретаря судового засідання Подольської Т.М.,

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: Федоришина Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Тисменицької районної державної адміністрації Федоришина Юрія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення та зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державного реєстратора Тисменицької районної державної адміністрації Федоришина Юрія Івановича (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов"язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до реєстраційної служби Тисменицької районної державної адміністрації з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою, АДРЕСА_1, яке набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу частки нежитлового приміщення від 25.03.2013 року. Однак, державний реєстратор Федоришин Юрій Іванович Тисменицької районної державної адміністрації, рішенням за № 35842809 від 23.06.2017 року відмовив у державній реєстрації такого права. Вважає, вказану відмову протиправною, просить скасувати таке рішення та зобов'язати повторно розглянути заяву про державну реєстрацію.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, натомість на адресу суду направив клопотаннчя про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності позивача.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

25.03.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Серін-ліс" та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майна, згідно якого, останній купує майно, а саме: 47/1000 часток приміщення меблевого цеху № 2 по АДРЕСА_1 (а.с. 17).

20.06.2017 року позивач звернувся з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вищезазначене нежитлове приміщення до Державного реєстратора Тисменицької районної державної адміністрації. До заяви було долучено Технічний паспорт на виробничий будинок нежитлового приміщення, меблевий цех № 2, Експлікацію приміщень до плану поверхів виробничого будинку, договір купівлі продажу частки нежитлового приміщення, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, висновок ПП "БТІ Експерт" щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, Довідку Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про присвоєння поштової адреси.

23.06.2017 року Державним реєстратором Тисменицької районної державної адміністрації Федоришиним Ю.І., розглянуши подану заяву, винесено Рішення № 35842809 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (а.с. 23).

Суд зазначає, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на момент звернення із заявою про реєстрацію (далі - Закон).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

У відповідності до частини 1 статті 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться у наступному порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до пункту 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 (далі - Порядок) для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно підпункту 16, пункту 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Таким чином, підставою для прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності є подання документів, які підтверджують виникнення, перехід або припинення такого права.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, із заявою та вищевказаним пакетом документів, щодо реєстрації права власності на 47/1000 часток приміщення меблевого цеху № 2 по АДРЕСА_1.

Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно Федоришиним Ю.І., рішенням від 23.06.2017 року за № 35842809, було відмовлено у державній реєстрації вказаного майна за ОСОБА_2, оскільки подані документи не відповідають вимогам пункту 4 частини 1 статті 24 Закону, а саме подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на на вищевказаний об»єкт нерухомого майна з визначенням частки 1/1 (а.с. 23).

У відповідності з пунктом 28 Порядку, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Враховуючи те, що стаття 24 Закону містить вичерпний перелік підстав для прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, то відповідно до частини 4 статті 24 Закону, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Зокрема, у відповідності пункту частини 1 статті 24 Закону однією з підстав відмови в державній реєстрації прав є те , що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши наведене, суд вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.06.2017 року за № 35842809 державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області Федоришина Ю.І. є таким, що не базується на вимогах Закону, а відповідно є таким, що підлягає скасуванню.

Так, дефініція частини частини 1 статті 24 Закону не містить визначення про наявність обов'язкової необхідності у визначенні відповідності частки речового права, що набувається розміру 1/1. Водночас позивачем надано правовстановлюючі документи, які засвідчують перехід у його власність 47/1000 часток приміщення меблевого цеху № 2 по АДРЕСА_1 із обґрунтуванням технічної можливості виділення такого майна.

Одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги про зобов'язання державного реєстратора повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов»язати зареєструвати право власності на нежитлове приміщення, з огляду на наступне.

Так, виходячи з положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу державної влади.

В той же час Державна реєстраційна служба не є виключно тим суб'єктом владних повноважень, який безпосередньо здійснює державну реєстрацію прав та нерухомість. Вчиненню реєстраційних дій передують стани перевірки поданих документів та отримання відповідей на запити від інших повноважених органів. Тому суд не може зобов'язати здійснити повторний розгляд заяви про державну реєстрацію права за обставин, коли достеменно не встановлено, що усі подані документи є належним чином оформлені, а усі етапи перевірки - завершені.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень, а тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про державну реєстрацію об'єкта нерухомості та зобов'язати зареєструвати право власності на нежитлове приміщення до задоволення не підлягають.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень пропорційно до задоволених вимог.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції № 0.0.884518718.1 від 02.11.2017 року, ОСОБА_2 сплачено 1920 гривень судових витрат (а.с. 3). Таким чином, відповідно до вищевказаної норми пропорційно до задоволених вимог на користь позивача, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу Реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області 640 гривень (1920 гривень : 3 = 640 гривень).

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Тисменицької районної державної адміністрації про відмову в реєстрації прав та їх обтяжень за № 35842809 від 23.06.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Тисменицької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2) в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 02.12.2017.