Справа № 823/1490/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року справа № 823/1490/17

12 год. 00 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мельникової О.М.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідача - Здор Н.М. (за довіреністю),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 (далі - позивач) до Департаменту кіберполіції Національної поліції України (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 75 289,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.09.2016 наказом № 81 о/с він звільнений зі служби в поліції в запас Збройних Сил України за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію». В порушення положень ст. 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідачем здійснено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, лише 02.08.2017 у зв'язку з чим позивач просить стягнути з Департаменту кіберполіції Національної поліції України середній заробіток за весь час затримки виплати при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав, викладених вище.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби мають ті особи, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а позивач станом на час звільнення такого права не мав. Крім того, зазначила, що одноразова грошова допомога не є заробітною платою, тому посилання позивача на ст. 117 Кодексу законів про працю України щодо розрахунку і стягнення за затримку розрахунку при звільненні є необґрунтованим. При цьому, вказала, що діюче законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби, а тому просила відмовити у задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення та доводи представників позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_4 проходив службу у Департаменті кіберполіції Національної поліції України. Наказом № 81 о/с від 30.09.2016 позивач був звільнений зі служби в поліції в запас Збройних Сил України за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу.

При звільненні ОСОБА_4 була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» лише у розмірі 7 115 грн. 64 коп.

У зв'язку з чим позивач звернувся до Департаменту кіберполіції Національної поліції України із заявою від 21.06.2017 про виплату йому відповідної одноразової грошової допомоги при звільненні. Вказана заява була розглянута та 01.08.2017 позивачу сплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 28 462 грн. 56 коп. відповідно платіжного доручення № 473.

В подальшому, позивач звернувся до Департаменту кіберполіції Національної поліції України із заявою від 14.08.2017, якою просив Департамент кіберполіції Національної поліції України виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги до дня фактичного розрахунку в розмірі 62 173 грн. 65 коп.

Листом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 13.09.2017 № 4603/38/01-2017 позивачу було відмовлено у виплаті середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги до дня фактичного розрахунку.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою Департаменту кіберполіції Національної поліції України, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступні обставини.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана норма права встановлює певні умови, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги.

Так, зазначена допомога виплачується особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також умовою виплати відповідної допомоги є звільнення зі служби за станом здоров'я.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_4 проходив службу у Департаменті кіберполіції Національної поліції України.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, ОСОБА_4 належить до осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже, має право й на допомогу, передбачену ч. 1 ст. 9 вказаного Закону.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України у зв'язку з хворобою, відтак, він має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що під час звільнення позивачу було виплачено 7 115 грн. 64 коп., а решта суми грошової допомоги у розмірі 28 462 грн. 56 коп. виплачена лише 01.08.2017 після звернення із заявою від 21.06.2017 про виплату йому відповідної одноразової грошової допомоги при звільненні.

Виходячи із встановлених обставин, суд зазначає, що під час розгляду справи він не вирішує питання правомірності нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вказана допомога була виплачена у серпні 2017 року, що також не заперечується позивачем, спірні нарахування у цій справі стосуються лише нарахування і виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З приводу правовідносин щодо стягнення з Департаменту кіберполіції Національної поліції України середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 75 289 грн. 48 коп., суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Верховний Суд України в постанові від 15 вересня 2015 року по справі № 21-1765а15 вказав на те, що обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Тобто, підставою відповідальності власника або уповноваженого ним органу є склад правопорушення, який включає два юридичні факти:

- порушення строків розрахунку при звільненні;

- вина власника чи уповноваженого ним органу.

Під час розгляду справи, судом встановлено порушення строків розрахунку з позивачем та наявність вини відповідача у невчасному розрахунку, оскільки право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби прямо передбачене ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

А тому не беруться судом до уваги і твердження представника відповідача щодо того, що діюче законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної одноразової грошової допомоги у день звільнення особи зі служби, оскільки вказані твердження спростовуються частиною 1 статті 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-11цс16. У вказаному судовому рішенні зазначено, що при вирішенні справи щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід враховувати, зокрема, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Також Верховний Суд України у вказаній справі застосував принцип співмірності.

Суд встановив, що при звільненні зі служби позивачу було виплачене грошове забезпечення у розмірі 7 115 грн. 64 коп., Також суд встановив, що відповідач лише 01.08.2017 доплатив позивачу невиплачену під час звільнення одноразову грошову допомогу у розмірі 28 462 грн. 56 коп. Таким чином, загальна сума коштів, яку відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу під час звільнення 30.09.2016 становила 35 578 грн. 20 коп. Тобто, одноразова грошова допомога, яка при звільненні зі служби була виплачена позивачу становила лише 20 % від вказаної суми (35 578 грн. 20 коп.).

У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне застосувати при вирішенні даної справи принцип співмірності.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Повними, фактично відпрацьованими двома місяцями роботи, що передують звільненню позивача зі служби є серпень та вересень 2016 року.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 № 45/16 за період з серпня по вересень 2016 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі 15 480 грн. 00 коп.

Кількість робочих днів у серпні 2016 року становила 22 дні і у вересні 2016 року також 22 дні.

Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 дорівнює 351 грн. 82 коп. (15 480 грн. 00 коп. : 44 дні (22 дні + 22 дні).

У період затримки розрахунку при звільненні з 30 вересня 2016 року по 01 серпня 2017 року було 208 робочих днів.

Відтак, середній заробіток позивача за час затримки виплати одноразової грошової допомоги дорівнює 58 542 грн. 85 коп. (351 грн. 82 коп. х 208 днів = 73 178 грн. 56 коп. х 80 % = 58 542 грн. 85 коп.).

Враховуючи, викладене суд вважає, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо невиплати компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а також, що позивач має право на отримання 80 % від середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює 58 542 грн. 85 коп., натомість у задоволенні решти позовних вимог та стягнення на його користь суми у розмірі 16 746 грн. 63 коп. позивачу слід відмовити.

Також, слід зазначити, що стягнення з відповідача одноразової допомоги у разі звільнення, за змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» є компенсаційними витратами, та охоплюються поняттям «заробітна плата», а тому суд не бере до уваги твердження відповідача, що одноразова грошова допомога не є заробітною платою, та до неї не може застосовуватись ст. 117 Кодексу законів про працю України в частині виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 14, 86, 94, 159 - 163, 254, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_4 компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнути з Департаменту кіберполіції Національної поліції України (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 19, ідентифікаційний код 40116400) на користь ОСОБА_6 (18000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58 542 (п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот сорок дві) грн. 85 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель