Справа № 428/11956/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобовязання зарахувати до страхового стажу певний період роботи при розрахунку розміру пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобовязання зарахувати до страхового стажу певний період роботи при розрахунку розміру пенсії.

В обґрунтування позову позивач вказує, що в листопаді 2016 року вона звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області за обчисленням страхового стажу при визначенні розміру пенсії, надавши відповідні документи, в тому числі і трудову книжку. Листом № 510/К-1 від 02.12.2016 року відповідач повідомив, що трудова книжка позивача заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.2003 року № 58. До страхового стажу не зараховано період роботи з 05.11.1977 року по 01.07.1987 року у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» у звязку з тим, що у трудовій книжці запис про звільнення не звірено працівником зазначеної організації. На підставі чого відповідач відмовився врахувати вказаний період стажу роботи по трудовій книжці позивача. Позивач зазначає, що пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, письмові трудові договори і угоди та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у вказаному пункті документів для підтвердження трудового стажу роботи, приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджується період роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків. Позивач не має можливості звернутись до підприємства де працювала та виправити недоліки в правильності заповнення її трудової книжки, оскільки Ворошиловградський спортивно-стрілецький клуб ДСО «Спартак» знаходиться в м. Луганську, яке на теперішній час є населеним пунктом, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В червні 2017 року позивач на додаткове підтвердження своєї роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» надала профспілковий квиток, але його не визнали таким, що підтверджує її стаж роботи за вказаний період, оскільки відмітки про сплату членських внесків зазначені тільки з 1987 року. У звязку з зазначеним, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1, період її роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» з 05 листопада 1979 року по 01 липня 1987 року при розрахунку розміру пенсії.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначила, що 06.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії. За даними трудової книжки позивача вбачається, що запис про звільнення у звязку з ліквідацією підприємства за період роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року в якості інструктора та тренера з кульової стрільби здійснено з порушенням норм права, а саме запис не завірено підписом керівника підприємства чи відповідальної особи. Надана копія профспілкового квитка від 04.01.1988 року № 27565485 містить відмітку про сплату членських внесків тільки з 1987 року. Тому, згідно наданих документів неможливо зарахувати до стажу роботи період з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року. Окрім того, 06.08.2014 року позивачу під розписку було повідомлено про необхідність подання довідки про підтвердження спірного періоду роботи. Тобто, про неврахування цього періоду до стажу роботи ОСОБА_2 було відомо у 2014 році. Отже, позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду та не просила його поновити. Тому Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, які викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Допитана в судовому засіданні за правилами допиту свідків ОСОБА_1 пояснила, що в 1979 році вона працевлаштувалася до Ворошиловградського спортивно-стрілецького клубу ДСО «Спартак» інструктором, а пізніше вона була переведена тренером з кульової стрільби. За час своєї роботи вона виховала двох майстрів спорту з кульової стрільби, тренувала багато дітей шкільного віку. В 1987 році відбулося перейменування установи, в якій вона працювала, проте фактично вона продовжила працювати в тому ж місці та виконувати ті ж самі обовязки по тренуванню кульовій стрільбі. Коли вона запропонувала працівникам органу Пенсійного фонду забезпечити явку свідків, що можуть підтвердити її трудовий стаж, то ці працівники повідомили їй, що сенсу у допиті свідків немає, адже запропоновані нею свідки не працювали весь спірний період разом з нею.

Допитана в судовому засіданні за правилами допиту свідків ОСОБА_3 пояснила, що вона з 1976 року по 1984 рік працювала у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» сторожем. Позивач ОСОБА_1 прийшла в 1979 році у вказану установу на роботу та продовжила працювати там тренером по кульовій стрільбі. Позивач працювала там і після її (свідка) звільнення з роботи. Вона, ОСОБА_3, неодноразово бачила, як позивач навчає інших осіб та дітей кульовій стрільбі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із трудовою книжкою серії БТ-І № 1580939 на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач 05 листопада 1979 року була прийнята до Ворошиловградського спортивно-стрілецького клубу ДСО «Спартак» інструктором (наказ № 49 від 05.11.1979 року).

17 березня 1980 року позивача було переведено на посаду тренера з кульової стрільби (наказ № 22 параграф 1 від 17.03.1980 року).

01 липня 1987 року у звязку з ліквідацією облради ДСО «Спартак» постановою ВЦСПС від 22.02.1987 року позивач була звільнена за переводом в облраду ВДФСО профспілок (розпорядження № 1 параграф 1 від 01.07.1987 року). Вказаний запис скріплений печаткою Добровільного фізкультурно-спортивного товариства профсоюзів УССР Ворошиловградської обласної ради.

Також, в трудовій книжці позивача наявний запис від 01.07.1987 року про те, що пропущено запис наступного змісту «Прийнята по переведенню на посаду тренера-викладача по кульовій стрільбі в ДЮСШ обласного комітету ВДФСЩ профсоюзів» (розпорядження № 1 від 01.07.9187 року). Вказаний запис скріплений печаткою Добровільного фізкультурно-спортивного товариства профсоюзів УССР Ворошиловградської обласної ради та підписаний головою організації.

Із змісту профспілкового квитку № 27565485 на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виданого 04 січня 1988 року вбачається, що датою вступу позивача в Профспілку робітників місцевої промисловості та комунально-побутових підприємств Профкому Сєвєродонецького ККП вказано 1975 рік. Відмітки про сплату внесків проставлені з 1987 року. Разом з тим, на третьому розвороті профспілкового квитка наявний запис про прийняття позивача на облік до профспілки робітників місцевої промисловості та комунально-побутових підприємств з грудня 1979 року та зняття з обліку 01 листопада 1988 року.

06 серпня 2014 року позивач звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення їй пенсії за віком

Згідно із протоколом УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 5088 від 15.09.2014 року позивачу було призначено пенсію за віком.

Листом від 02.12.2016 року № 510/К-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило ОСОБА_1 про те, що їй призначено пенсію за віком на загальних умовах відповідно до ст. 26 Закону з 06 серпня 2014 року при страховому стажі 30 років 1 місяць 5 днів. Загальний стаж враховано на підставі даних трудової книжки від 30.03.1977 року 1580939 та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 року по 05.08.2014 року. До страхового стажу не зараховано період роботи з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» у звязку з тим, що у трудовій книжці запис про звільнення не завірено підписом керівника зазначеної організації. Враховуючи той факт, що на теперішній час ОСОБА_1 не має можливості підтвердити зазначений період роботи уточнюючими документами, а органи Пенсійного фонду України не можуть надати допомогу в їх витребуванні у звязку з тим, що архіви підприємств знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, ГУ ПФУ України в Луганській області запропонувало підтвердити зазначений період роботи на підставі показань не менше двох свідків, які знають позивача по спільній роботі і мають документи про свою роботу за той час, за який позивачу необхідно підтвердити роботу.

Листом від 06.07.2017 року № 323/К-11 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_1 розяснено, що за записами трудової книжки позивача вбачається, що запис на звільнення у звязку з ліквідацією підприємства за період роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року в якості інструктора та тренера з кульової стрільби проведено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не завірено підписом керівника підприємства чи відповідальної особи. Тому, цей період роботи не зараховано до трудового стажу. Надана копія профспілкового квитка № 27565485 від 04.01.1988 року не може слугувати підтвердженням стажу роботи за вищевказаний період, оскільки відмітки про сплату членських внесків зазначені тільки з 1987 року. ГУ ПФУ в Луганській області 05.07.2017 року за № 7879/02-03 направлено запит до Державного архіву Луганської області на підтвердження періоду роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року.

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 30.06.2017 року № 3418/2017 було відмовлено позивачу у перерахунку пенсії за її заявою від 29.06.2017 року з тих самих підстав, що викладені у вищезазначених листах.

Із змісту ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що сума місяців страхового стажу особи має значення для визначення розміру пенсії особи за віком.

Відповідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондують із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній було затверджено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637. Вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В трудовій книжці позивача відображено, що 05 листопада 1979 року вона була прийнята до Ворошиловградського спортивно-стрілецького клубу ДСО «Спартак» інструктором, 17 березня 1980 року її було переведено на посаду тренера з кульової стрільби, а 01 липня 1987 року у звязку з ліквідацією у звязку з ліквідацією облради ДСО «Спартак» позивач була звільнена за переводом в облраду ВДФСО профспілок. Крім того, в трудовій книжці позивача наявний запис від 01.07.1987 року про те, що пропущено запис наступного змісту «Прийнята по переведенню на посаду тренера-викладача по кульовій стрільбі в ДЮСШ обласного комітету ВДФСЩ профсоюзів». Вказаний запис скріплений печаткою Добровільного фізкультурно-спортивного товариства профсоюзів УССР Ворошиловградської обласної ради та підписаний головою організації.

При цьому, всі вищевказані записи у трудовій книжці позивача містять посилання на накази чи розпорядження, згідно із якими у трудову книжку вносилися відповідні записи.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема на положеннях Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст. 5). Відповідно до ст. 1 цього Закону непряма дискримінація це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який працював на підприємстві, трудові архіви якого залишилися на тимчасово окупованій території України, що унеможливлює подання будь-яких уточнюючих довідок. По суті позивач опинився в ситуації, яка часто є характерною для внутрішньо переміщених осіб або осіб, які зазнали наслідків тимчасової окупації. Факт знаходження трудових архівів підприємства, де працювала позивач, саме на тимчасово непідконтрольній українській владі території, визнається також у листі ГУПФУ в Луганській області від 02.12.2016 року № 510/К-1.

Відповідно до п. 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Суд враховує показання позивача, надані нею під час допиту за правилами допиту свідків, а також показання свідка ОСОБА_5, які підтвердили, що позивач дійсно працювала в спірний період у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» та пояснили детальний характер її роботи. Інших свідків позивачем до допиту заявлено не було, відомості про адресу, імена інших свідків, які могли б підтвердити спірний трудовий стаж позивача, у суду відсутні.

Згідно із ч. 3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

ЄСПЛ в рішенні по справі «Козинець проти України» (Заява № 75520/01) сформував концепцію, згідно якої при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Підсумовуючи викладене суд вважає за необхідне вказати, що на підставі сукупності письмових доказів та показань свідків, які є достатньо вагомими, чіткими і узгодженими між собою, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких розумних сумнівів в тому, що позивач в період з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року працювала у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» на посадах інструктора та тренера по кульовій стрільбі.

Також суд враховує, що позивачем не було визначено періоду, з якого вона просить відповідача зарахувати до її трудового стажу певний період роботи. При цьому позивач не просить суд зобовязати відповідача зробити перерахунок її пенсії або зобовязати відповідача повторно розглянути її заяву від 29 червня 2017 року про перерахунок пенсії.

Відсутність вказівки на вищевказані способи захисту прав призведе до неповного захисту прав позивача, адже відповідач в такому випадку здійснить перерахунок та виплату недоплаченого розміру пенсії лише з часу набрання цим судовим рішенням законної сили.

При цьому суд враховує, що прийняття рішень про призначення або перерахунок пенсії є дискреційними повноваженнями органів пенсійного фонду. Саме така судова практика була визнана правильною в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року по справі № 428/7037/17, у звязку із чим було змінено постанову суду першої інстанції.

На підставі викладеного, із урахуванням норм ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав позивача, а також з метою забезпечення зрозумілості судового рішення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 30 червня 2017 року № 3418/2017.

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, від 29 червня 2017 року про перерахунок пенсії, зарахувавши до її трудового стажу період роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд зазначає, що позов є повністю обґрунтованим і його було задоволено із виходом за межі позовних вимог внаслідок їх невірного та нечіткого формулювання, у звязку із чим на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути суму судових витрат в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобовязання зарахувати до страхового стажу певний період роботи при розрахунку розміру пенсії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 30 червня 2017 року № 3418/2017.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, від 29 червня 2017 року про перерахунок пенсії, зарахувавши до її трудового стажу період роботи у Ворошиловградському спортивно-стрілецькому клубі ДСО «Спартак» з 05.11.1979 року по 01.07.1987 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 07 грудня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін