Справа № 826/17702/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/17702/16

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - Уповноважена особа) та з урахуванням уточнених протягом розгляду справи позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо визнання нікчемними переказів (транзакцій) 19 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок № НОМЕР_2, відкритий на ім'я ОСОБА_1, коштів в сумі 50 000,00 грн., на рахунок № НОМЕР_3, відкритий на ім'я ОСОБА_1, коштів в сумі 225, 40 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах 200 000,00 грн, як власника банківських рахунків № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», відкритих згідно з умовами договору банківського вкладу (депозиту) № 980-004-000080002, та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач необґрунтовано відніс правочини за його участі як сторони до категорії нікчемних та, формуючи перелік вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" безпідставно не включила його до даного переліку.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", а також третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Судом на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України протокольною ухвалою від 26 січня 2017 року ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

В силу ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір № 980-004-000080002 банківського вкладу (депозиту), відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок № 5501 у гривні, що відкривається Банком на ім'я вкладника.

Відповідно до підпункту 9) пункту 2.1. зазначеного Договору Банк сплачує проценти на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Михайлівський».

03 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено новий договір банківського вкладу (депозиту) № 980-004-000198494.

12 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ОСОБА_1 укладений договір «Суперкапітал» № 980-004-000237929, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у власність товариства грошові кошти у розмірі 50 000 грн. до 20 вересня 2016 року під 34,16 відсотків річних, а товариство зобов'язалося повернути суму позики та проценти на відповідні рахунки позивача.

Згідно платіжного доручення № 2247268 від 12 травня 2016 року ОСОБА_1 перерахував кошти у сумі 50 000,00 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр».

Рішенням Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" (надалі - ПАТ "Банк Михайлівський", Банк) з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк Михайлівський", визначені ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" строком на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 13 червня 2016 року № 991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно, продовжено також повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 з 23 червня 2016 року по 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213 про початок процедури ліквідації Банку з 13 липня 2016 року та делегування повноважень ліквідатора банку ОСОБА_3.

Надалі, рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», всі повноваження ліквідатора, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано ОСОБА_4 з 05 вересня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 січня 2017 року № 265 делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з 25 січня 2017 року ОСОБА_5

Як стверджує позивач, 19 травня 2016 року, тобто ще до введення в ПАТ «Банк Михайлівський» тимчасової адміністрації, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» повернуло на його банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. та на банківський рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти в сумі 225,40 грн.

Зазначене повернення коштів було передбачено договором № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року.

Листами від 01 вересня 2016 року відповідач повідомив позивача про стан його рахунків та про нікчемність правочинів, а саме:

- зарахування 19 травня 2016 року коштів на рахунок НОМЕР_2 в сумі 50 000,00 грн. є нікчемним правочином;

- зарахування 19 травня 2016 року коштів на рахунок НОМЕР_3 в сумі 225,40 грн. є нікчемним правочином.

Позивач, вважаючи протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо визнання нікчемними переказів (транзакцій), здійснених 19 травня 2016 року, звернувся з даним адміністративним позовом до суду та одночасно просить зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах 200 000,00 грн, як власника банківських рахунків № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, розміщених в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та відкритих згідно з умовами договору банківського вкладу (депозиту) № 980-004-000080002, а також надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, вислухавши пояснення представника позивача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів, дійшов до наступних висновків.

Положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, визначені повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (частина друга статті 1Закону № 4452-VI).

Пунктом 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, а вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, частина п'ята статті 27 Закону № 4452-VI визначає, що протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Водночас, частина друга статті 38 Закону № 4452-VI встановлює, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Аналіз вказаного дає суду підстави для висновку, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень зобов'язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI та не позбавлені права обмежувати, у тому числі зупиняти, будь - які банківські операції.

Разом з цим, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 травня 2016 року №826, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15червня 2016 року №863/28993, затверджено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі - Порядок №826).

Цей Порядок розроблено відповідно до частини третьої статті 36, пункту 4 частини другої статті 37, статті 38, пункту 4 частини третьої статті 41, частини шостої статті 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою виявлення нікчемних правочинів (у тому числі договорів) уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію/ліквідацію в неплатоспроможному банку, якій делеговані відповідні повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та встановлення механізму, послідовності дій і критеріїв обмеження здійснення неплатоспроможним банком банківських операцій

Так, пункт 2 розділу I Порядку №826 передбачає, що протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку №826 протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

При цьому, обов'язково підлягають перевірці правочини (договори), вчинені (укладені) після прийняття постанови Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних та/або запровадження обмежень, які відповідають одному з таких критеріїв, зокрема, вчинені (укладені) шляхом перерахування коштів з рахунків юридичних осіб на рахунки фізичних осіб (пункт 6 розділу II Порядку №826).

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія) (пункт 2 розділу II Порядку №826).

До прийняття рішення про виявлення факту нікчемності правочину (договору) Уповноважена особа Фонду може приймати рішення щодо тимчасового обмеження здійснення неплатоспроможним банком операцій, що можуть призвести до зменшення активів банку, втрати майна, збільшення збитків банку, збільшення витрат Фонду тощо, обов'язково повідомивши про таке рішення Фонд. Зазначене рішення може прийматися в межах здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації в банку (пункт 4 розділу II Порядку №826).

Перевірка правочинів (договорів), в контексті приписів пункту 5 розділу II Порядку №826 на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.

У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Судом встановлено, що Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" від 24 травня 2016 №27/1 створено комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Також, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" прийнято наказ від 13 липня 2016 №2 щодо діяльності комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, яким продовжено проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними протягом процедури ліквідації на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури ПАТ "Банк Михайлівський".

Повідомленнями відповідача від 01 вересня 2016 року ЗГ4/1297/1 та № ЗГ4/1296/1 повідомлено позивача про нікчемність правочинів та поінформовано, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковим Центром» 19 травня 2016 року в сумі 50 000,00 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок НОМЕР_2 та в сумі 225,40 грн з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок № НОМЕР_3.

У цьому зв'язку суд зазначає, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами у справі, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банку та який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної у ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

З наявних в матеріалах справи довідок про стан рахунків позивача вбачається, що 19 травня 2016 року за платіжним документом ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зі своїх рахунків № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, відкритих у ПАТ «Банк Михайлівський», на рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», здійснив перерахунок коштів у розмірі 50 000,00 грн та 225,40 грн відповідно з призначеннями платежів «повернення коштів згідно договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок НОМЕР_2» та «оплата процентів по договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок № НОМЕР_3».

Таким чином, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року відповідними платіжними дорученнями зі свого розрахункового рахунку, відкритого в ПАТ «Банк Михайлівський», ініціював переказ коштів на повернення позик та сплату процентів позивачу на підставі відповідних договорів, укладених між ними.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно частини першої та другої статті 26 зазначеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фонду банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Згідно частини третьої статті 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, при йняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, при тримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Разом з тим відповідні транзакції були вчинені 19 травня 2016 року саме на умовах договорів, укладених між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ОСОБА_1

ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувалися, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, у даному випадку перед ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, згідно пункту 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Таким чином, договори, укладені між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за своєю природою та змістом не є розрахунковим документом.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Таких фактів при проведенні розрахункових операцій ПАТ «Банк Михайлівський» встановлено не було, а отже, операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідають діючому законодавству України.

Слід зазначити також, що за умовами договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» передбачено можливість дострокового повернення коштів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» були відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій (операцій) щодо списання коштів з відкритого в банку розрахункового рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, відкритий в цьому ж банку.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із наведеного слідує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. У такому разі не відбувається перебирання непритаманних суду повноважень державного органу (за відсутності обставин для застосування дискреції), а здійснюється виконання судом власної компетенції з відновлення порушеного права.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 1996 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана правова норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з положеннями частини другої статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, з метою належного та ефективного захисту прав позивача - ОСОБА_1 суд вважає за доцільне та необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», що оформлене повідомленнями про нікчемність правочинів від 19 травня 2016 року щодо нікчемності переказу коштів (транзакцій), здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» від 19 травня 2016 року в сумі 50 000, 00 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок НОМЕР_2», що належить ОСОБА_1, переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» від 19 травня 2016 року в сумі 225,40 з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок № НОМЕР_3», що належить ОСОБА_1.

Враховуючи норми чинного законодавства та встановивши, що внаслідок протиправного рішення відповідача відбулося порушення прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах 200 000,00 грн.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» нікчемними переказів (транзакцій) 19 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок № НОМЕР_2, відкритий на ім'я ОСОБА_1, коштів в сумі 50 000,00 грн., на рахунок № НОМЕР_3, відкритий на ім'я ОСОБА_1, коштів в сумі 225,40 грн., оскільки обов'язок відповідача щодо забезпечення перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, та й відповідно застосування наслідків нікчемності правочинів визначений законом, зокрема, частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною першою 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки позивачем доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги, підтверджено їх належними доказами, суд задовольняє позовні вимоги, у тому числі щодо стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» що оформленні повідомленнями про нікчемність переказу коштів (транзакцій), здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (2) від 19 травня 2016 року в сумі 50 000, 00 грн з призначенням платежу «повернення коштів згідно договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок НОМЕР_2», що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (2) від 19 травня 2016 року в сумі 225,40 з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-004-000237929 від 12 травня 2016 року на рахунок № НОМЕР_3», що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), як такого, що має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. Стягнути з Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на користь ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,21 грн (п'ятсот п'ятдесят одна грн.) 21 коп.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда