Справа № 335/8164/17(2-а/335/377/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокусправа № 335/8164/17(2-а/335/377/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року у справі №335/8164/17(2-а/335/377/2017) за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 12 липня 2017 року звернулася до суду з адміністративним позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, згідно з яким, просить:

- визнати дії відповідача щодо відмови у зв'язку із поновленням та нарахуванням пенсії у зв'язку із втратою годувальника незаконними;

- зобов'язати відповідача поновити, провести перерахунок та виплатити пенсію у зв'язку із втратою годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за загиблого батька ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно припинив виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника на неповнолітнього сина з 01.12.2015 року, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2016 року, яке набрало чинності 13.06.2016 року встановлено факт наявності у ОСОБА_4 статусу військовослужбовця.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року прийнятою в порядку скороченого провадження позов задоволено.

Суд визнав дії відповідача щодо відмови позивачу у поновленні виплати призначеної пенсії по втраті годувальника - незаконними та зобов'язав відповідача поновити, провести перерахунок та виплатити пенсію у зв'язку із втратою годувальника неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті загиблого батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що до набрання чинності Законом України від 12.04.2016 року №1080-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей», який набрав чинності з 06.05.2016 року підстав для виплати позивачу пенсії у зв'язку із втратою годувальника на неповнолітнього сина не було, оскільки служба у військовому резерві не є одним з видів військової служби.

Крім того позивачем було надано суду клопотання про зупинення провадження по справі у зв'язку з необхідністю подання нових доказів, яке не підлягає задоволенню з

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, а також розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження по справі у зв'язку з необхідністю подання нових доказів, яке не підлягає задоволенню у зв'язку з його безпідставністю та неналежною обґрунтованістю, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивачу з 27.07.2014 року було призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника на неповнолітнього сина, яка передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 26.05.2017 року №80/К-9 на звернення позивача, останню повідомлено про те, що поновити виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника на сина загиблого батька до 06.05.2016 року не має законних підстав (а.с.9).

Відмова мотивована тим, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей», тобто до 06.05.2016 року члени сімей загиблих резервістів на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не мали, оскільки служба у військовому резерві не є одним з видів військової служби.

Правомірність дій відповідача щодо зупинення позивачу виплати пенсії з 01.12.2015 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, виплату пенсії позивачу було припинено з 01.12.2015 року у зв'язку з тим, що підстав для виплати такої пенсії до набрання чинності Законом України №1080-VIII, тобто до 06.05.2016 року не було законних підстав. При цьому, як вбачається з заперечень на адміністративний позов та апеляційної скарги, починаючи з 06.05.2016 року позивачу було призначена та виплачується пенсія по втраті годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3 за загиблого батька ОСОБА_4.

Тобто, фактично спір зводиться до правомірності дій відповідача щодо невиплати позивачу у період з 01.12.2015 року по 06.05.2016 року пенсії по втраті годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3 за загиблого батька ОСОБА_4.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов'язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Отже, залишенню без розгляду підлягають тільки ті позовні вимоги, які заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду. Період позовних вимог, які мають бути залишені без розгляду (при триваючих відносинах) має відраховуватись в залежності від дати звернення позивача до суду, самих позовних вимог та визначатись конкретною датою.

Оскільки виплата пенсії позивачу здійснюється щомісячно, порушення права позивача у спірних відносинах є триваючим, що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з позовом про відновлення свого права, порушення якого відповідач припустився у різний час.

Пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав та зупинення відповідачем виплати пенсії по втраті годувальника на неповнолітнього сина ОСОБА_3 за загиблого батька ОСОБА_4 повинна була дізнатися при реалізації права на отримання щомісячної суми призначеної пенсії, тобто починаючи з дати не отримання наступної виплати призначеної пенсії - грудень 2015 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач з позовом до суду звернулася 12 липня 2017 року (а.с.1).

Враховуючи те, що про порушення своїх прав позивач повинна була дізнатися при неотриманні наступної виплати пенсії, тобто з грудня 2015 року, та те, що спір зводиться до невиплати пенсії за період з 01.12.2015 року по 06.05.2016 року, при цьому з позовом до суду позивач звернулася 12 липня 2017 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про пропуск позивачем встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

При цьому в позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду поважними.

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись пунктами 4 частини 1 статті 198, статтею 203 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року у справі №335/8164/17(2-а/335/377/2017) - скасувати та постановити ухвалу, якою позов залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 08 грудня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко