Справа № 161/16137/17
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/1059/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Якушеву Р.І.,

з участю: представника позивача Лапковського О.Ю.

представника відповідача Сотнік К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

в с т а н о в и в :

ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України"звернулося в суд з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду позов ОСОБА_4 було задоволено частково, поновлено його на посаді начальника філії «Луцька ДЕД», рішення в цій частині та сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 5145, 82 грн було допущено до негайного виконання.

ОСОБА_4 звернувся з виконавчим листом до першого відділу ДВС у м. Луцьк. 13.09.2017 року відповідачем було винесено постанову №54636917 про стягнення виконавчого збору на загальну суму 13314,58 грн та постанову №54636917 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

Відповідачем було нараховано виконавчий збір в сумі 13314,58 грн, а саме: за примусове виконання рішення немайнового характеру (поновлення на роботі) виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, що становить 12800,00 грн, а також у розмірі 10% суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 5145,85 грн, що становить 514,58 грн.

До моменту прибуття державного виконавця, підприємством було винесено наказ про відновлення ОСОБА_4 на посаді начальника філії «Луцька ДЕД», тобто рішення було виконано до внесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вважає, дані постанови неправомірними, оскільки боржником рішення виконане в повному обсязі в межах наданих повноважень. А тому, підстави стягувати виконавчий збір з боржника в даному випадку відсутні.

Просить поновити строк для звернення до суду та скасувати постанову №54636917 про стягнення виконавчого збору на загальну суму 13314,58 грн та постанову №54636917 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

Представник позивача Лапковський О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити, оскільки рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Представник відповідача Сотнік К.А. в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Оскаржувані постанови винесені згідно вимог законодавства України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивач просить поновити строк на звернення до суду, в зв'язку з тим, що він пропущений з поважних причин.

Судом встановлено, що ухвалою від 12.10.2017 року, винесеною Волинським окружним адміністративним судом, у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанов - відмовлено. Дана постанова отримана позивачем 17.10.2017, що унеможливило її оскарження у встановлений чинним законодавством строк. Тому клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду підлягає до задоволення.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що 05.09.2017 року головним державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Сотнік К.А. відкрито виконавче провадження ВП №54636917 з виконання виконавчого листа №161/2929/17 виданого 05.09.2017 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника філії «Луцької ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» з 04.04.2017 року та стягнення з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5145,82грн.

Судом встановлено, що 13.09.2017 року державним виконавцем було винесено постанову стягнення виконавчого збору з боржника ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України в розмірі 13314,58 грн (а.с.4) та стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн (а.с.5)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з абзацом другим частини п'ятої статті 26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В силу вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, державний виконавець зобов'язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема, якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону не було стягнуто з боржника виконавчий збір, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Разом з тим, виконавчий збір в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду у добровільному порядку. Даний збір є платою за примусове виконання, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру, і підлягає перерахуванню до Державного бюджету. Виконавчий збір стягується відповідно до статті 26 цього Закону з боржника при відкритті виконавчого провадження, незалежно від добровільного виконання рішення суду. Вказаним Законом передбачена обов'язковість, за винятком деяких випадків, щодо стягнення з боржника при відкритті примусового виконавчого провадження виконавчого збору. Також Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено надання боржнику часу для добровільного виконання, кожне виконавче провадження вже є примусовим. З наведених вище вимог Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що при відкритті виконавчого провадження стягнення виконавчого збору є обов'язковим.

Згідно з ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Законуабо у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (в редакції з 05.10.2016).

Відповідно до п. 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Також, наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать: 1) виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), 2) пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку), 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій (експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності-суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій), 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою, 8) сплата судового збору, 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

При цьому Закон не покладає на державного або приватного виконавця документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

За таких обставин, відповідачем було дотримано вимоги ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» і правомірно винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

За змістом частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо ухвалення постанови від 13.09.2017 року про стягнення з боржника виконавчого збору та щодо ухвалення постанови від 13.09.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є правомірними, оскаржувані позивачем постанови не підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 9, 10, 71, 99, 100, 158, 160, 161-163, 185, 186 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук