Справа № 401/2038/17(2-а/401/161/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2017 рокусправа № 401/2038/17(2-а/401/161/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чередниченка В.Є. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року по справі № 401/2038/17 (2-а/401/161/17) за позовом ОСОБА_1 до Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання рішення незаконним та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 27.02.2017 року № 113 про утримання з позивача, який отримує пенсію за вислугу років, надміру виплачені суми пенсії за період з 15 січня 2009 року по 31 березня 2016 року у розмірі 540 188,84 грн.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 27.02.2017 року №113 про утримання з ОСОБА_1, який отримує пенсію за вислугу років, надміру виплачених сум пенсій за період з 15 січня 2009 року по 31 березня 2016 року в розмірі 540188,84 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач всупереч приписам ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не залишив роботу, яка дає право на таку пенсію, при цьому відповідно до ст. 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у застрахованої особи існує обовязок щодо повідомлення територіальних органів Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку. Зазначено, що під час призначення пенсії позивачем було надано до управління заяву від 26.09.2009 року, згідно якої останній був повідомлений про обовязок повідомляти управління про працевлаштування.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС та ч. 1 ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, перебуває на обліку в Світловодському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.7-8).

Згідно листа Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_1 було повідомлено про переплату надміру виплачених коштів за період з 15.01.2009 по 31.03.2016 року (а.с.12).

Згідно ухвали Світловодського міськрайонного суду від 04.05.2017 року, залишеної без зміну хвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 року, закрито провадження у справі за адміністративним позовом Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів (а.с.13-14).

19.06.2017 року ОСОБА_1 було подано заяву до Світловодського об'єднаного управління пенсійного фонду України Кіровоградської області з вимогою надати інформацію щодо стягнення з його пенсії коштів (а.с.15).

29.06.2017 року Світловодське об'єднане управління пенсійного фонду України Кіровоградської області надало відповідь ОСОБА_1 про те, що на підставі рішення Світловодського об'єднаного управління пенсійного фонду України Кіровоградської області з його пенсії починаючи з 01.04.2017 року проводяться утримання в сумі 20% від її розміру (а.с.16).

Визнання протиправним та скасування рішення про стягнення надміру сплачених сум пенсії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів правомірності своїх дій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно з частиною 1 якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно ст. 51 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобовязані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обовязку і одержання у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонеру внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сімї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоровя тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення пенсійного органу про утримання надмірно виплачених сум пенсії за вислугу років, що прийняте у звязку з неповідомленням позивачем пенсійний орган про працевлаштування на посаду, що дає право на отримання пенсії за вислугу років.

З аналізу наведених норм слідує, що підставою для утримання з пенсії особи надміру виплачених сум коштів є наявність однієї з таких умов: 1) зловживання з боку пенсіонера; 2) подання ним органам ПФУ недостовірних відомостей; 3) неподання пенсіонером до органів ПФУ відомостей, які б могли вплинути на розмір його пенсії.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що підставою для стягнення з пенсіонера на підставі рішення органу, що призначає пенсії, переплати пенсії є зокрема, невиконання пенсіонером свого обов'язку щодо подання відомостей, які впливають на розмір пенсії, при цьому останній має бути належним чином повідомлений про існування у нього такого обовязку.

Підставою для повернення надміру виплачених коштів, на думку відповідача, стало неповідомлення ОСОБА_1 відомостей щодо працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ЗАТ «Українські вертольоти» від 12.01.2009 року № 3ок ОСОБА_1 було прийнято на роботу в літну службу на посаду другого пілота з 15.01.2009 року з окладом згідно штатного розпису із іспитовим строком три місяця з його згоди (а.с.35).

У довідці ПрАТ «Авіакомпанія Українські вертольоти» від 13.06.2016 року № 716/16 міститься інформація щодо нальоту другого пілота льотної служби ОСОБА_1 (а.с.36).

Довідкою ПрАТ «Авіакомпанія Українські вертольоти» б/д № 264 відображено розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з січня 2009 року по квітень 2016 року, загальний розмір якої складає 346 836,42 грн. (а.с.37).

Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про обовязок повідомляти про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати та зазначає, що ПрАТ «Авіакомпанія Українські вертольоти» з 2009 року (з моменту його працевлаштування подавало звіти з відомостями про позивача, як застраховану особу, в автоматизованій системі персоніфікованого обліку, до якої у відповідача є відповідний доступ, що не позбавляло останнього виявити відповідні обставини та припинити йому виплату пенсії у відповідності до приписів чинного законодавства.

Так, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 встановленого зразка про призначення пенсії від 05.09.2006 року, на зворотньому боці якої міститься графа з повідомленням пенсіонерів про необхідність останніх повідомляти органи пенсійного органу про прийняття на роботу, звільнення з роботи тощо. Разом з тим, у відповідному куточку для ознайомлення із вказаними відомостями відсутня дата такого ознайомлення, а за твердженням позивача підпис проставлений у відповідній графі йому не належить (а.с.8).

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що матеріали адміністративної справи дійсно свідчать про те, що на заяві ОСОБА_1 встановленого зразка про призначення пенсії від 05.09.2006 року із зворотнього боку міститься підпис, який виконано не у властивій позивачу манері, крім того, відсутня відповідна дата, у звязку з чим відсутня можливість для встановлення відліку строку, з якого позивачу стало відомо про існування у нього відповідного обовязку щодо повідомлення органів пенсійного фонду про обставини, які можуть вплинути на виплату пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він6 заперечує проти позову.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що в матеріалах справи містяться Індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1, відповідно до яких наявними є дані щодо відповідного працевлаштування позивача із зазначенням коду підстави для обліку спец стажу «ЗП3054А1» (а.с.9-11).

Відповідно до п. 16 постанови КМУ від 04.06.1998 року № 794 «Про затвердження положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування» персональна облікова картка містить, зокрема відомості, які підтверджують наявність особливих умов праці, які дають право на пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що у пенсійного органу була наявною можливість щодо своєчасного виявлення факту працевлаштування позивача, крім того, пенсійним органом не було належним чином виконано обовязок щодо належного інформування пенсіонера про наявність у нього обовязку щодо повідомлення органів пенсійного фонду про обставини, які можуть вплинути на виплату пенсії.

Жодних зловживань чи недобросовісності, які б призвели до виплати пенсії в більшому розмірі, з боку пенсіонера ОСОБА_1 допущено не було, а отже й правових підстав для прийняття рішення відповідачем щодо стягнення з нього сум надмірно виплаченої пенсії, у суб'єкта владних повноважень не має.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на те, що у матеріалах пенсійної справи, яка надійшла з м. Нефтеюганськ російської Федерації, містяться заяви позивача про призначення пенсії від 1.03.1995 року та 15.08.2002 року, згідно з якими позивач був обізнаний з обовязком повідомляти органи соціального захисту про зміну роботи, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказані заяви подавалися у відповідності до законодавства Російської Федерації, в той час, як остання заява була подана за приписами законодавства держави України, а тому обізнаність з нормами пенсійного законодавства однієї країни не може свідчити про автоматичну обізнаність із приписами законодавства іншої країни.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Так, ОСОБА_1 оскаржується рішення пенсійного органу про стягнення переплати пенсії від 27.02.2017 року № 113.

Як свідчать матеріали справи, копію вказаного рішення було направлено пенсійним органом позивачу лише 29.06.2017 року простою кореспонденцією.

ОСОБА_1 відповідно до наданих пояснень зазначив, що отримав вказаний лист 07.07.2017 року (знайшов у поштовій скриньці), при цьому подав адміністративний позов 09.08.2017 року відповідно до штампу вхідної кореспонденції районного суду.

При цьому позивач зазначив, що в період з 09.07.2017 року по 22.07.2017 року проходив стажування на вертольоті МІ-2 в м. Хмельник Віннницької області. 22.07.2017 року повернувся з відрядження до м. Світловодська у звязку з хворобою матері, про що надав відповідні підтверджуючі документи, а саме відповідні акти та проїзні документи.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, що бере участь у справі.

Так, позивачем при поданні адміністративного позову ставилось питання щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, але судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови по справі дане питання було залишено поза увагою.

Разом з тим, враховуючи обґрунтованість причин поважності пропуску строку на звернення з адміністративним позовом, наведених у клопотанні позивача та підтвердження доводів ОСОБА_1 наявними в матеріалах справи доказами, колегія судів апеляційного суду прийшла до висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку на оскарження рішення Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 27.02.2017 року № 113, у звязку з чим резолютивна частина постанови суду першої інстанції підлягає зміні та доповненню таким змістом: «Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом».

В іншій частині постанова Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року по справі № 401/2038/17 (2-а/401/161/17) підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. 195, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року по справі № 401/2038/17 (2-а/401/161/17) змінити, доповнивши резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом».

В іншій частині постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року по справі № 401/2038/17 (2-а/401/161/17) залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко