Справа № 806/2113/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року м. Житомир справа № 806/2113/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Матвеєва В.К.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Немировського В.І.,

представника відповідача Дубенчука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення у вигляді усної догани,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у вигляді винесення ОСОБА_1 усної догани.

Обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з липня 2007 року по 27 березня 2017 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 27 березня 2017 року переведений для подальшого проходження служби в Лугинський районний військовий комісаріат на посаду заступника військового комісара з територіальної оборони. Зазначає, що в квітні 2017 року отримав грошове забезпечення у меншому розмірі, ніж в попередніх місяцях. Зазначає, що з відповіді вих. №1048 від 16.06.2017 стало відомо по оголошення йому усної догани 30.12.2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 за неналежне виконання службових обов`язків. Наголошує, що зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки прийнято відповідачем без урахування положень Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" та Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України".

Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та присутні в судовому засіданні, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що згідно посвідчення офіцера НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Наказом ком. СВ ЗС України №2 від 12.01.2010 призначений помічником начальника відділу зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 . Наказом ком. СВ ЗВУ від 08.04.2012 призначений старшим помічником начальника відділу зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 . Наказом Ком. ОК "Північ" №32 від 13.03.2017 призначений заступником військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

Згідно пояснень позивача, в квітні 2017 року ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення у меншому розмірі, ніж в попередніх місяцях.

Адвокатом Немировським Валерієм Івановичем в інтересах ОСОБА_1 на адресу Командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 надіслано адвокатський запит від 11.05.2017 вих. №47-17 щодо надання інформації про причину зменшення заробітної плати старшого помічника начальника відділу зберігання боєприпасів капітана ОСОБА_1 , зокрема, в березні 2017 року на суму 1 836 грн. порівняно з попередніми місяцями поточного року. Також просив надати інформацію чи застосовувалося до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення в період часу з грудня 2016 року по березень 2017 року включно. Якщо так, то повідомити вид стягнення, за що накладено стягнення, коли вчинено проступок, коли накладено стягнення, дату і номер наказу, ким накладено стягнення. (а.с. 16)

Листом від 19.05.2017 за підписом Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 адвоката Немировського В.І., зокрема, повідомлено, що запитувана інформація є конфіденційною, оскільки стосується питання про дохід ОСОБА_1 . Додатково зазначено, що ОСОБА_1 з заявами до військової частини НОМЕР_1 з приводу даного питання не звертався. Якщо гр. ОСОБА_1 , який проходить службу в в/ч НОМЕР_1 дійсно потрібна інформація, зазначена у запиті, від має змогу особисто звернутися із відповідною заявою до стройового частини та відповідно дана інформація та документи будуть йому надані у встановлені законом строки. (а.с. 17)

Адвокатом Немировським Валерієм Івановичем в інтересах ОСОБА_1 на адресу Командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 було повторно надіслано адвокатський запит від 01.06.2017 вих. №55-17 (а.с. 18 та зворот).

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 листом від 16.06.2017 вих. №1048 повідомив позивача, що заяву ОСОБА_1 від 26.05.2017 розглянуто. Зазначено, що дійсно в період з грудня 2016 року по березень 2017 року ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності, відповідно до витягів із наказів. Дані витяги із наказів містять інформацію про вид, стягнення, за що накладено стягнення, коли вчинено проступок, дату та номер, ким накладено стягнення. Додатково довожу до відома, що 30.12.2016 ОСОБА_1 виносилась усна догана командиром військової частини за неналежне виконання службових обов`язків. Додатками зазначено копію витягу із наказу №522 від 18.01.2017 та копію витягу із наказу №22 від 18.01.2017 (а.с. 19)

Вказаний лист було отримано позивачем 24.06.2017, що підтверджується наявним у матеріалах справи копіями конверту та роздруківки відомостей про відстеження пересилання поштового відправлення з офіційного веб-сайту "УКРПОШТА" (а.с. 25-26), а тому позивачем дотримано строк звернення із позовною заявою до суду.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №563 від 25.09.2017, 30 грудня 2016 року капітану ОСОБА_1 була винесена усна догана за невиконання службових обов`язків. Під час винесення даної догани були присутні: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 47).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2017 №2, відповідно до наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 №44 та у відповідності до Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям Збройних Сил України виплатити премію за грудень 2016 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у наступному розмірі від максимальної суми премії: 90% премії капітану ОСОБА_1 (догана від командира військової частини НОМЕР_1 оголошена усно 30.12.2016 за порушення форми одягу. (а.с. 102)

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2017 №34, пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2017 №2 вирішено викласти в такій редакції: "Відповідно до наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 №44 та у відповідності до Тимчасового порядку встановлення розміру щомісячної премії військовослужбовцям Збройних Сил України виплатити премію за грудень 2016 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у наступному розмірі від максимальної суми премії: 60% премії капітану ОСОБА_1 (догана від командира військової частини НОМЕР_1 оголошена усно 30.12.2016 за порушення форми одягу, сувора догана оголошена наказом командира військової частини НОМЕР_1 №522 від 28.12.2016 за порушення виконання МОУ №300 від 16.07.1997 та за бездіяльність як начальника відокремленого відділу (польового складу РАО ОТУ "Донецьк"). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №522 від 28.12.2016." (а.с. 124-127).

Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи, що винесення йому усної догани від 30.12.2016 є неправомірним, оскільки прийнято відповідачем без урахування положень Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" та Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2232-XII)

Частиною першою статті 2 Закону 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №548-XIV).

Статтею 9 Закону №548-XIV визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 26 Закону №548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначаються Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №551-XIV).

Положеннями статтей 1, 2 Закону №551-XIV встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Закону №551-XIV визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У відповідності до положень ст. 5 Закону №551-XIV, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Частиною першою статті 45 Закону №551-XIV встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 68 Закону №551-XIV, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Положеннями статті 83 Закону №551-XIV врегульовано, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 86 Закону №551-XIV, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

У відповідності до ст. 97 Закону №551-XIV, про накладені дисциплінарні стягнення оголошується: рядовим (матросам) - особисто чи перед строєм; сержантам (старшинам) - особисто, на нараді чи перед строєм сержантів (старшин); офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення. Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі. Оголошувати дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Статтею 98 Закону №551-XIV визначено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Так, згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №563 від 25.09.2017, 30 грудня 2016 року капітану ОСОБА_1 була винесена усна догана за невиконання службових обов`язків (а.с. 47).

При цьому, зі змісту витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2017 №2, встановлено, що вказана догана від командира військової частини НОМЕР_1 оголошена позивачу усно 30.12.2016 за порушення форми одягу (а.с. 102).

Відповідно до змісту позовної заяви та наданих позивачем і представником позивача пояснень по суті справи, ОСОБА_1 факт оголошення йому усної догани 30.12.2016 не визнає та наголошує, що 30 грудня 2016 року на ранковому шикуванні командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 усної догани позивачу не оголошувалось.

Частиною четвертою статті 10 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно положень ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

З метою встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору по суті, зокрема, обставин оголошення оскаржуваної усної догани 30 грудня 2016 року, судом було допитано свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до наданих 17.10.2017 в судовому засіданні показань ОСОБА_5 , начальника відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 , 30 грудня 2016 на ранковому шикуванні о 08:00, яке проводив командир в/ч ОСОБА_2 та на якому був присутній увесь особовий склад, командир військової частини встановив порушення капітаном ОСОБА_1 форми одягу, "штани не повинні бути заправлені в берці". Внаслідок словесної перепалки між командиром частини та ОСОБА_1 у відповідача виникни сумніви щодо адекватності ОСОБА_1 , зокрема, через колір обличчя, а тому позивача в подальшому було направлено до Центральної міської лікарні м. Коростень на освідування щодо стану алкогольного сп`яніння. На освідування позивач поїхав разом із командиром. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 був тверезий.

Суд зазначає, що відповідно до наявного у матеріалах справи копії направлення від 30.12.2016 №709 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та ТВО начальника медичного пункту працівника ЗВУ ОСОБА_9 , ОСОБА_1 направлявся в Житомирський госпіталь в/ч НОМЕР_3 відділення: психіатр (до лікаря) (а.с. 10), що також підтверджується копіями медичної книжки ОСОБА_1 (а.с. 11-12) та змісту Журналу амбулаторних військової частини НОМЕР_1 відповідно до якого позивача було направлено до психіатра (а.с. 92-93). Зазначена інформація суперечить показам, наданих свідком ОСОБА_5 та спростовує повідомлену свідком інформацію.

Як встановлено із наданих 15.11.2017 у судовому засіданні показань ОСОБА_7 , помічника командира військової частини з матеріально-технічного забезпечення, на питання суду чи перебуває у родинних відносинах із позивачем чи відповідачем зазначив, що не перебуває, проте є хрещеним батьком дитини командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Згідно показань свідка, на ранковому шикуванні 30.12.2016 він стояв через 2 людини до позивача. Командир військової частини при проходженні строю зробив зауваження, оголосив догану ОСОБА_1 за порушення форми одягу. Дослівно тексту оголошеної догани не пам"ятає, чи було чутно оголошення догани іншим присутнім на ранковому шикуванні не впевнений. Зазначив, що причиною догани є те, що в позивача через бушлат було видно не формений одяг. Після оголошення догани позивачу, командир в/ч НОМЕР_1 просив ОСОБА_7 з`ясувати, чи є така форма одягу, потім підійти в стройову частину. Вказав, що бушлат на ОСОБА_1 був застібнутий, але проглядався флісовий комірець.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копії пояснень ОСОБА_5 від 29.11.2017, під час проведення ранкового шикування 30.12.2016 черговим по частині майором ОСОБА_6 було здійснено ритуал підйому Державного прапора України біля флагштока поблизу трибуни стройового плацу та після цього він убув до кімнати чергової частини для видачі зброї та боєприпасів особовому складу частини, що заступає на чергування. Під час проведення ранкового шикування майор ОСОБА_6 не перебував у строю (а.с. 136).

Водночас, згідно наданих 01.12.2017 у судовому засіданні показань ОСОБА_8 , він з 29.12.2016 по 30.12.2016 він був помічником чергового по частині, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями витягу з наказу від 28.12.2016 №244-НР (а.с. 105), журналу інструктажу добового наряду військової частини НОМЕР_1 (а.с. 106-108) та зазначив, що під час ранкового шикування 30.12.2016 о 08:00 черговий частини, ОСОБА_6 здійснив підняття Державного прапора України, а він, як помічник чергового частини, залишився у кімнаті чергової частини. Зазначив, що ОСОБА_6 був присутній на ранковому шикуванні, повернувся до кімнати чергової частини лише через одну годину після закінчення ранкового шикування.

Як встановлено із наданих 15.11.2017 та 01.12.2017 в судовому засіданні показань ОСОБА_6 , з 29.12.2016 по 30.12.2016 він був черговим по частині, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями витягу з наказу від 28.12.2016 №244-НР (а.с. 105), журналу інструктажу добового наряду військової частини НОМЕР_1 (а.с. 106-108). Зазначив, що після підняття Державного прапора України командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 поставив його до строю для проведення інструктажу щодо питань, пов`язаних із несенням служби під час новорічних свят. Вказав, що поки він був присутній на шикуванні, в кімнаті чергової частини залишався помічник чергового частини - ОСОБА_10 .

Так, свідок зазначив, що на ранковому шикуванні 30.12.2016 він стояв на відстані від 45 см. до 1,5 метри від ОСОБА_1 . Наголосив, що догана позивачу командиром військової частили не оголошувалася. Водночас, між позивачем та ОСОБА_2 була бесіда, під час якої командир військової частини звернув увагу на вигляд позивача. Вказав, що позивач був одягнутий у належну зимову форму, як і всі інші присутні на ранковому шикуванні: шапка, бушлат, зимові штати та берці. Наголосив, що бушлат на позивачі був застібнутий, який був одяг під бушлатом встановити не було можливо, оскільки нічого не виглядало з під форми. Командир в/ч НОМЕР_1 позивача зняти бушлат та показати форму одягу не просив.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що наявність правових підстав для оголошення усної догани ОСОБА_1 30.12.2016 не підтверджена належними та достатніми доказами.

Зокрема, надані свідками покази вказують на невідповідність та неузгодженість інформації щодо причини винесення усної догани ("штани заправлені у берці" або "носіння неформеного одягу"), наявності правопорушення щодо порушення позивачем форми одягу ("позивач був одягнутий у формений одяг, як і всі інші присутні на ранковому шикуванні"), а також щодо можливості відповідачем встановити таке порушення ("бушлат на позивачі був застібнутий, крізь форму іншого одягу не проглядалося, а командир частини не просив ОСОБА_1 зняти бушлат"). Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що надана різними свідками інформація стосовно оскаржуваної догани має прямі суперечності щодо підстав оголошення догани, виду виявленого порушення та наявності чи факту оголошення ОСОБА_1 усної догани 30.12.2016 як такого.

При цьому, згідно наявної у матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 №563 від 25.09.2017 (а.с. 47) позивачу 30.12.2016 була оголошена усна догана саме за неналежне виконання службових обов`язків, а не за порушення форми одягу, як то зазначено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Належних документів чи пояснень які саме службові обов"язки ОСОБА_1 виконував неналежно - суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено правомірність оскаржуваного рішення у формі оголошення усної догани ОСОБА_1 30 грудня 2016 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем 27.09.2017 було подано заяву про збільшення позовних вимог в частині судом питання про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу. (а.с. 48)

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Частинами 1 та 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до зазначених норм, законодавець відносить до судових витрат правову допомогу, яка надається у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до змісту заяви від 27.09.2017 позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу у сумі 4480,00 грн. (зворот а.с. 48)

Крім того, 28.11.2017 позивачем також було надано докази витрат на правову допомогу щодо здійснення представництва інтересів у судовому засіданні у розмірі 2560,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить здійснити розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу у розмірі 7040,00 грн.

Так, згідно витягу з Договору про надання правової допомоги №20/17 від 11.05.2017, між ОСОБА_1 та адвокатом Немировським Валерієм Івановичем (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Житомирської області серія ЖТ №000769 від 24.03.2016) укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 40), що підтверджується ордером на надання правової допомоги від 11.05.2017 серія ЖТ №31551. (а.с. 41)

Відповідно до акту прийому наданих послуг від 24.07.2017 до договору про надання правової допомоги №20/17 від 11.05.2017, узгоджена сума винагороди за надання правової допомоги складає 4 480,00 грн. (а.с. 50).

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, адвокатом Немировським А.В. позивачу по справі надано наступну допомогу: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин від 11.05.2017 - 1 год. - 640,00 грн.; адвокатський запит від 11.05.2017 - 1 год. - 640,00 грн., адвокатський запит від 01.06.2017 - 2 год. - 1280 грн.; позовна заява від 24.07.2017 - 3 год. - 1920,00 грн. Разом: 4 480,00 грн. (а.с. 51)

Вказана сума винагороди підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №20/17 від 24.07.2017 (а.с. 49)

Відповідно до акту прийому наданих послуг від 28.11.2017 до договору про надання правової допомоги №20/17 від 11.05.2017, узгоджена сума винагороди за надання правової допомоги складає 2 560,00 грн. (а.с. 112).

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, адвокатом Немировським А.В. позивачу по справі надано наступну допомогу: представництво інтересів в судовому засіданні від 27.09.2017 - 1 год. - 640,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні від 17.10.2017 - 1 год. - 640,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні від 15.11.2017 - 1 год. - 640,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні від 28.11.2017 - 1 год. - 640,00 грн. Разом: 2 560,00 (а.с. 113)

Вказана сума винагороди підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №20/17 від 28.11.2017 (а.с. 111)

Проаналізувавши вказані норми права та докази, суд вважає, що документально підтверджені судові витрати позивача на правову допомогу одному склали 7 040,00 грн. (11 годин х 640,00 грн.) та не перевищує розміру, встановленого статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Водночас, суд зазначає, що оскільки оскаржувана усна догана від 31.12.2016 була оголошена ОСОБА_2 як командиром військової частини НОМЕР_1 , тобто посадовою особою суб`єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне присудити понесені позивачем судові витрати на правову допомогу у розмірі 7040,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись статтями 71, 86, 90, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у вигляді винесення ОСОБА_1 усної догани.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 7 040,00 грн. (сім тисяч сорок гривень) витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 07 грудня 2017 р.