Справа № 163/2137/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10885/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

18.08.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просить скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил №2480/20500/17 від 02.08.2017 року, якою на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за порушення правил, передбачених ч.3 ст.481 Митного кодексу України; зобов'язати відповідача повернути йому грошові кошти в сумі 17 000 грн., які було отримано від нього у нього у даній справі.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач допустив перевищення строку тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України більше ніж на десять діб, своєчасно транспортний засіб за межі митної території України не вивіз, що свідчить про наявність в його діях складу порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. З ст. 481 Митного кодексу України. Ніяких доказів, які б підтверджували втрату чи повне зіпсування тимчасово ввезеного транспортного засобу особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що могло б бути підставою для зупинення перебігу вказаного строку, митному органу, як і суду, надано не було.

При цьому, суд першої інстанції звертає увагу, що постанова про порушення митних правил винесена відповідачем в межах піврічного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, винесеною із неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Любомльського районного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що у Митному кодексі України та Кодексі України про адміністративні правопорушення не має визначення поняття «триваючого правопорушення». У той же час, від правильного визначення моменту, коли правопорушення вважається вчиненим або виявленим, залежить можливість притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Загальний строк накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил становить шість місяців з дня вчинення правопорушення.

Апелянт зазначає, що в процесі митного контролю та перевірки інформації в базі даних ЄАІС ДФСУ було встановлено, що ОСОБА_1 11.11.2013 року о 22 год. 15 хв. ввіз в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» в Україну через митний пост «Ягодин» Ягодинської митниці Міндоходів (Волинської митниці ДФС) автомобіль «LAND ROVER FREELANDER», p.H.НОМЕР_1 (реєстрація Польща). Термін вивезення згаданого транспортного засобу з митної території України закінчився 11.11.2014 року.

Отже, при наявній інформації в базі даних ЄАІС ДФСУ Волинській митниці ДФС України ще 11.11.2014 року було відомо про порушення митних правил, передбачених статтею 481 Митного кодексу України, тобто, саме тоді працівники митниці виявили або зобов'язані були виявити в силу своїх службових обов'язків порушення митних правил. З моменту виявлення пройшло вже більше двох з половиною років.

Крім того, стверджує, що він є громадянином іншої держави, не володіє українською мовою та не був ознайомлений ні усно, ні тим більше письмово, з тим, що на території України встановлені обмеження щодо ввезення транспортного засобу, як це передбачено статтями 380 та 481 Митного кодексу України, він не є власником вказаного транспортного засобу, а був лише в якості водія, тому твердження про те, що він не вжив заходів щодо вчасного вивезення автомобіля є безпідставними. До того ж його було позбавлено можливості скористатися правовою допомогою адвоката, в тому числі і допомогою державного адвоката.

Апелянт стверджує, що представнику ОСОБА_1 було надано для ознайомлення одну кількість документів митної справи, а суду іншу кількість документів. Перший перелік складав працівник митниці Пойда Г.І., а хто саме складав другий перелік, то не зрозуміло. Представник митниці з цього приводу нічого пояснити не зміг.

Таким чином, апелянт важає, що підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності не було.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 20.07.2017 року в зону митного контролю ВМО №2 митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор», в напрямку «в'їзд в Україну», заїхав автомобіль «BMW 663С», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням громадянина Польщі Томашевскі Міхала Віктора.

В процесі митного контролю та перевірки інформації в базі даних ЄАІС ДФСУ було встановлено, що ОСОБА_1 11 листопада 2013 року о 22 год. 15 хв. смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор» був ввезений автомобіль марки «Land Rover Freelander» з реєстраційним номером НОМЕР_1, (реєстрація Республіки Польща), кузов НОМЕР_3, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», відповідно до ч.1 ст.380 МК України.

Термін вивезення вказаного автомобіля з митної території України закінчився 11.11.2014 року. Станом на 20.07.2017 року транспортний засіб не вивозився, в інший митний режим, згідно із законодавством України, останній поміщений також не був.

20.07.2017 року головним державним інспектором ВМО №2 м/п «Ягодин» Волинської митниці ДФС Матвіюк Л.О. складено протокол про порушення митних правил №2480/20500/17 відносно громадянина Польщі Томашевскі Міхала Віктора, згідно з яким дії позивача мають ознаки складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 481 МК України.

02.08.2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС України Негрічем Л.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил №2480/20500/17, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 481 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Відповідно до статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

В силу ч.1 ст.380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.192 Митного кодексу України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобовязаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 на момент перетину кордону та складанні адміністративного протоколу не надав документи, які б підтверджували причини не вивезення транспортного засобу у встановлений термін за межі митної території України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що митний орган був терміново повідомлений про поломку та не транспортабельність автомобіля марки «Land Rover Freelander» з реєстраційним номером НОМЕР_1, (реєстрація Республіки Польща), кузов НОМЕР_3.

Згідно із частиною 1 статті 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх суб'єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Статтею 487 МК передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року № 22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі тимчасового ввезення, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом одного року, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Приймаючи до уваги те, що позивачем до цього часу не виконано обов'язку щодо вивезення транспортного засобу - автомобіля марки «Land Rover Freelander» з реєстраційним номером НОМЕР_1, (реєстрація Республіки Польща), кузов НОМЕР_3, за межі митної території України, як і не виконано обов'язку розмитнення автомобіля в порядку, встановленому законом, правопорушення є триваючим.

Оскільки транспортний засіб - автомобіль марки «Land Rover Freelander» з реєстраційним номером НОМЕР_1, (реєстрація Республіки Польща), кузов НОМЕР_3 позивач ввіз на митну територію України в режимі тимчасового ввезення 11.11.2013 року, кінцевим терміном його вивезення за межі митної території України є 11.11.2014 року, однак позивачем такий обов'язок виконаний не був.

Частиною 3 статті 481 Митного кодексу України передбачено, що перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, митним органом правопорушення виявлене 20.07.2017 року. При цьому, постанова про порушення митних правил № 2480/20500/17 винесена заступником начальника Волинської митниці ДФС України Негрічем Л.М. 02.08.2017р., тобто в межах шестимісячного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що

що під час складання протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1, за участю захисника-перекладача ОСОБА_8, було роз'яснено передбачені ч.4 ст.494, ст.498 МК України, права, що підтверджується особистим підписом особи, що притягується до відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова заступником начальника Волинської митниці ДФС України Негрічем Л.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 481 Митного кодексу України винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, отже, підстави для її скасування відсутні.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил є безпідставними, та правомірно не задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року у справі №163/2137/17 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник