Справа № 323/1767/17(2-а/323/50/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 рокусправа № 323/1767/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: не зявився,

відповідача: ОСОБА_1 (довіреність від 30 серпня 2017 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу комунального підприємства "Земград" Дніпровської міської ради

на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року

у справі №323/1767/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ШАТО 2013"

до комунального підприємства "Земград" Дніпровської міської ради

про визнання протиправним та скасування попередження про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "ШАТО 2013" звернулося в Оріхівський районний суд Запорізької області з позовом до комунального підприємства "Земград" Дніпровської міської ради визнання протиправним та скасування попередження про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу №000047 від 20 червня 2017 року.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, комунальне підприємство "Земград" Дніпровської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник комунального підприємства "Земград" Дніпровської міської ради наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "ШАТО 2013", будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи у судове засідання не зявився.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, у тимчасовому володінні та користуванні позивача знаходиться нежиле приміщення у за адресою м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, б. 107, яке використовуються позивачем для розміщення фірмового магазину з продажу алкогольних напоїв та супутніх товарів, на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 27 травня 2015 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Конка-Оріхів» (а.с. 193-195).

На підставі Ліцензійного договору про надання дозволу на використання об'єкта права інтелектуальної власності від 01 вересня 2016 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, позивачу належить невиключна проста ліцензія на використання знаку для товарів і послуг «Вина Мира» для відкриття і роботи мережі фірмових магазинів «Вина Мира» в межах послуг 33 класу міжнародної класифікації товарів і послуг. Вказаний знак для товарів і послуг належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва №141756.

На фасаді вказаного нежитлового приміщення позивач розмістив вивіски з написом «Вина Мира» та словами «Фирменный магазин», а також вивіски із зображеннями мапи світу та Ейфелевої вежі.

Дозвіл від відповідача на розміщення вказаних конструкцій позивач не отримував, що не заперечується позивачем.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту комунального підприємства «Земград» у редакції, затвердженій рішенням Дніпровської міської ради від 13 квітня 2017 року №69/19, відповідач є установою, від імені якої відповідно до законодавства України реалізується господарська компетенція органів місцевого самоврядування у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі, а також надання послуг під час розташування рекламних засобів на місцях, що перебувають у комунальній власності міста (а.с. 74-85).

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпро, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31 серпня 2011 року №1148 (із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 16 травня 2017 року №339), відповідач має повноваження перевіряти дотримання розповсюджувачами зовнішньої реклами вимог до технічного та естетичного стану рекламних засобів, відповідності місця їх розташування наданому дозволу, а у разі виявлення порушень направляти попередження про усунення таких порушень у встановлений строк, в тому числі шляхом демонтажу рекламних засобів (а.с. 44-56, 86-87).

20 червня 2017 року працівниками відповідача зафіксовано розміщення позивачем без дозволу відповідача рекламних конструкцій по проспекту Д. Яворницького, 107, у м. Дніпро.

Того ж дня заступник начальника підприємства відповідача ОСОБА_3 виніс оскаржуване Попередження № 000047, яким на позивача покладено обов'язок до 26 червня 2017 року демонтувати вказані вище рекламні конструкції та повідомити відповідача про виконання (а.с 4).

У попередженні також зазначено, що в разі невиконання або неналежного їх виконання у визначений строк, вказані спеціальні конструкції будуть демонтовані з покладенням на позивача пов'язаних з цим витрат.

Позивач отримав попередження 20 червня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перевірені конструкції не є рекламою, їх розміщення не породжує у позивача обов'язку отримати дозвіл на це у відповідному органі місцевого самоврядування, як наслідок протиправності попередження відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про рекламу» визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про рекламу» реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про рекламу» передбачено, що реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Положеннями частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Отже, законом чітко передбачено, що не можуть вважатися рекламою знаки для товарів і послуг, які розміщені на зовнішньому фасаді приміщення.

Крім того, відповідно до частини 7 статті 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2003 року № 2067:

спеціальні конструкції тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та обємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами;

вивіска чи табличка елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли субєкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Таким чином, інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується субєктом, не є рекламою у розумінні частини 7 статті 8 та частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу», оскільки підпадає під визначення «вивіска» чи «табличка».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розміщені на конструкціях позивача словосполучення «фирменный магазин» та «Вина Мира» не містять індивідуалізації, не містять закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається підприємством, а тому не є рекламою і не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що розміщення конструкцій із зображенням мапи світу з написом «прямые поставки со всего мира», не є рекламою, оскільки конструкції не містять інформацію про магазин чи товар, який у ньому продається; самий лише напис «прямые поставки со всего мира» за відсутності уточнень щодо асортименту товару чи напряму діяльності магазину не є підставою вважати такі конструкції рекламою.

Також, зображенням мапи світу та Ейфелевої не містять конкретного посилання на товар чи країну походження, натомість може нести будь-яке інформативне навантаження.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим довід відповідача, що словосполучення «прямые поставки со всего мира» містить інформацію про товар щодо його походження, оскільки розташування чи місцезнаходження особи-постачальника не завжди збігається з місцем походження товару, крім того це словосполучення не містить назву або вказівку на товар.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги, що, вказані вивіски були предметом спору в адміністративній справі №323/3848/14-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Конка-Оріхів» та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, за участю третьої особи Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року, встановлено, що таблички та вивіски «Вина Мира», конструкції із зображенням мапи світу й Ейфелевої вежі, що розміщені на фасаді будівлі за адресою: м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, б. 107, не є рекламою, що додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог.

Доводи відповідача щодо безпідставності посилання судом першої інстанції на положення статті 9 Закону України «Про рекламу», оскільки знак для товарів і послуг «Вина Мира» не належать позивачу, а знаходиться лише у його користуванні, є необґрунтованими, оскільки володіння знаком для товарів і послуг на праві власності не є обовязковою умовою, тоді як достатнім є знаходження знаку у законному користуванні.

Додані до апеляційної скарги копії фотознімків конструкції не підтверджують розміщення вивісок вище першого поверху приміщення в якому розташований магазин (а.с. 213).

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідачем не надано належних доказів щодо перевищення вивісками (конструкціями) розміру площі понад 3 кв. м., оскільки поданий у судовому засіданні суду апеляційної інстанції акт замірів рекламних засобів від 20 червня 2017 року складений лише за участю представників відповідача; не містить посилання на засоби, якими проводилися вимірювання; додатком на до акту вказана фотографія фасаду будинку, що містить нумерацію обєктів, проте фотографія датована 18 серпня 2017 року, тобто через два місяці після проведення перевірки.

Також, вказаний акт до суду першої інстанції не подавався, відповідачем не вказано на неможливість подання документа цього акту до суду першої інстанції, у запереченнях на адміністративний позов та в апеляційній скарзі відповідач не посилається на проведення жодних замірів конструкцій чи наявність відповідного акту. В запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначає, що конструкції не відповідають встановленим вимогам до вивісок щодо інформації та місця розташування.

Враховуючи викладене позовні вимоги є обґрунтованими, висновок суду про задоволення позовних вимог правомірним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Земград" Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим