Справа № 2-а-2622/10
Суддя: Костюченко Г. С.
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-2622/2010 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2010 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі : судді Костюченко Г.С., при секретарі Орданової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про стягненні невиплачених сум,

ВСТАНОВИВ

:

В листопаді 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду у Ленінському районі м. Миколаєва. В позові зазначала, що відповідач не нарахував та не виплачував позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р.

В звязку з чим просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними стягнути невиплачені суми за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р. у розмірі 4390 грн. 80 коп.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачка - пенсіонер за віком та має статус «дитина війни» у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який вступив в дію з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідачем вимоги ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в частині нарахування та виплати 30% мінімальної пенсії за віком на користь позивачів не виконуються через посилання на те, що дію ст.6 цього Закону було зупинено на 2007 рік згідно із пунктом 12 ст.71 3-ну України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та внесення змін до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» статтею 41 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-У1 від 28.12.2007 р., відповідно до якого текст статті 6 змінено, та встановлено виплата у розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає на 2008 рік - 47 грн., які позивачі отримують щомісячно.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07. 2007 р. № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення п.12 ст.71 3-ну України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 р. визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п.41 розділу П «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», яким внесені зміни до ст.6.

Вище означені Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з законами, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі в межах

повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На підставі ст. 99 КАС України, для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється строк - шість місяців, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні

позову.

Тобто позивачем пропущений строк звернення до суду в період з 01.01.2010 р. по 01.05.2010 р., суд не вбачає підстав для відновлення пропущеного строку, оскільки не надано доказів поважності причини пропущення строку.

З огляду на наведене та тієї обставини, що суду відповідачем не надано доказів щодо законності своїх дій в частині відмови нарахування та виплати, у необхідному розмірі, доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачу, а надані доводи не можуть бути прийняті до уваги через невідповідність вищезгаданим законодавчим актам та Конституції України, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити підвищення у розмірі 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком з 01.05.2010 року до 01.11.2010 року.

Керуючись ст.З, 6,11 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст.3,8,22,56,58 Конституції України, Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 р., від 22.05. 2008 р. № 10-рп/2008 р., ст.ст. 159, 161, 162, 163 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 01.05.2010 року по 01.11.2010 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського адміністративного апеляційного суду в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя: