Справа № 243/8590/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хаустова Т.А.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року справа №243/8590/17

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у справі № 243/8590/17 за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Управлінні. До жовтня 2016 року він отримував пенсію шляхом зарахування її на рахунок відкритий у ПАТ «Ощадбанк», але з жовтня 2016 року виплату пенсії припинено.

ОСОБА_2 вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його конституційні права.

В обґрунтування позовних вимог позивач керується нормами ст. ст. 22, 24, 64 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 7 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупований території України" (із змінами) (далі - Закон № 1207-VII), ст. ст. 47, 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати йому пенсії, починаючи з жовтня 2016 року та зобов'язати Управління поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2016 року та допустити до виконання постанову суду в частині присудження виплати йому пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у справі № 243/8590/17 позовні вимоги задоволено повністю, внаслідок чого, визнано протиправними дії Управління щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, з 1 жовтня 2016 року та зобов'язано Управління поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 1 жовтня 2016 року на рахунок ОСОБА_2, відкритий ним раніше у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Постанова мотивована тим, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що необхідно визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком з 1 жовтня 2016 року, зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з 1 жовтня 2016 року та виплатити заборгованість, відповідно до вимог частини 1 статті 47 Закону № 1058-ІV.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказав, що підзаконними нормативно-правовими актами передбачені підстави для припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території виключно за Фактичним місцем проживання (перебування).

Крім того, підпунктом 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 365 від 08.06.2016, визначено підстави припинення соціальних виплат, серед яких і отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Таким чином, апелянт наголошує на тому, що на час звернення позивача із даним позовом до суду вищенаведеною постановою Кабінету Міністрів України чітко визначений порядок припинення пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Припиняючи виплату пенсії позивачу, Управління зазначає, що діяло на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Беручи до уваги вищевикладене вважає, що Управління виконувало свої функції в межах чинного законодавства.

Відповідач просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджено Пенсійним посвідченням, серія №, виданого Пенсійним фондом України (а. с. 5).

Відповідно до Довідки від 15 грудня 2016 року № 23379 ОСОБА_2 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 (а. с. 5 зворот).

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні. Пенсія виплачена по 1 жовтня 2016 року.

Суд зазначає, що на момент припинення виплати пенсії позивачу довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, не була скасована.

Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонером, перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, його зареєстроване фактичне місце проживання - АДРЕСА_2, перебуває на обліку у Управлінні та отримує пенсію за віком. З 01 жовтня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з 1 жовтня 2016 року, на підставі не підтвердження її місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управлінням не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.10.2016.

Не може бути застосований пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з врахуванням також приписів Закону № 1706-VII.

Так, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця. Зміна місця проживання не свідчить про те, що призначення пенсії відбулось на підставі недостовірних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з жовтня 2016 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 жовтня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року у справі № 243/8590/17 за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

О.О.Чебанов