Справа № 826/9285/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/9285/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29 листопада 2017 року 09:40 № 826/9285/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ССД-Реклама» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, викладені у Акті перевірки не відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки прийняті при оцінці неналежних доказів та при нез'ясуванні обставин, що мають значення для правильного правозастосування. Також представник позивача звертав увагу суду, що господарські операції позивача за період, що перевірявся, є реальними, а отримані від контрагентів послуги належним чином відображені у податковій звітності та використані у господарській діяльності позивача, в силу чого, у відповідача відсутні підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, звертав увагу суду, що висновками Акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, що обґрунтовано стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшли

Відповідно до положень частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ССД-Реклама» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Баріола» (код ЄДРПОУ 38496880), ТОВ «Інрекс» (код ЄДРПОУ 39172383) та ТОВ «МДК-Альянс» (код ЄДРПОУ 39302409) за період з 01.04.2014 по 30.04.2015.

За наслідком перевірки складено акт № 4765/26-56-22-02-03/38391105 від 02.11.2015 (далі – Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

- пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.1, пп.138.5.1 п.138.5 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено податок на прибуток на загальну суму 94 327,00 грн. за 2014 р;

- п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за травень 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року у сумі 257 405,00 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

Висновку про заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість, як вбачається з Акту перевірки, відповідач дійшов у зв’язку із встановленим завищенням витрат, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування з податку на прибуток, та завищенням податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам ТОВ «ССД-Реклама» з ТОВ «Баріола» та ТОВ «Інрекс» та не підтвердженням реальності господарських операцій з вказаним контрагентом.

Аналізуючи вищевикладені обставини у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI (тут і надалі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Підтвердженням даних податкового обліку можуть бути лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. (зазначена позиція висловлювалася неодноразово Верховним Судом України, зокрема в Постанові ВСУ від 17 лютого 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР – 7046232 та додатково відображена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11).

24.11.2014 між ТОВ «ССД-Реклама» як замовником та ТОВ «Інрекс» як виконавцем укладено договір №24/11/2014-1 про надання послуг з обслуговування спеціальних конструкцій (т.3, а.с.1). За умовами договору, виконавець за завданням замовника своїми силами, засобами та матеріалами надає послуги по обслуговуванню спеціальних конструкцій, розташованих на території м.Києва за адресами, згідно затвердженої сторонами адресної програми, а замовник зобов’язується оплатити вартість наданих послуг в обумовлені договором розмірах та терміни. Під послугами в контексті договору розуміється поклейка рекламних матеріалів (їх монтаж/демонтаж), інші послуги, передбачені сторонами в додаткових угодах до договору.

Позивачем надано до матеріалів справи копію вищезазначеного договору, додатку №1 до нього - види послуг та їх вартість, додатків №№2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 – адресних програм, спеціальних конструкцій, обслуговування яких повинен був здійснювати виконавець.

Також 24.11.2014 між ТОВ «ССД-Реклама» як замовником та ТОВ «Інрекс» як виконавцем укладено договір №24/11/2014-2 про надання послуг (т.3, а.с.181). За умовами договору виконавець за дорученням замовника проводить роботи: підключення, ремонт та обслуговування електроосвітлення рекламних конструкцій з освітленням, розміром 3х6 (або іншого формату, визначеного сторонами), визначених в адресній програмі, виконання та надання фотозвітів, а замовник здійснює розрахунки з виконавцем згідно з розділом 4 договору.

Позивачем надано до матеріалів справи копію вищезазначеного договору, додатку №1 до нього – вартості електротехнічного обслуговування рекламних щитів, додатку №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7 – адресних програм, спеціальних конструкцій, обслуговування яких буде здійснювати виконавець, а також рахунків на оплату №217 від 28.02.2015, №216 від 28.02.2015, №200 від 27.02.2015, №200 від 27.02.2015, №190 від 26.02.2015, №189 від 26.02.2015, №179 від 30.01.2015, №178 від 30.01.2015, №175 від 29.01.2015, №173 від 28.01.2015, №172 від 28.01.2015, №43 від 10.12.2014, №60 від 12.12.2014, №67 від 15.12.2014, №152 від 26.12.2014, №143 від 25.12.2014, №197 від 30.12.2014, №207 від 31.12.2014, №73 від 15.12.2014, №86 від 17.12.2014, №208 від 31.12.2014, №166 від 29.12.2014, №167 від 29.12.2014, актів здачі-приймання робіт №217 від 28.02.2015, №216 від 28.02.2015, №200 від 27.02.2015, №190 від 26.02.2015, №189 від 26.02.2015, №179 від 30.01.2015, №178 від 30.01.2015, №175 від 29.01.2015, №173 від 28.01.2015, №172 від 28.01.2015, №43 від 10.12.2014, №60 від 12.12.2014, №67 від 15.12.2014, №152 від 26.12.2014, №143 від 25.12.2014, №197 від 30.12.2014, №207 від 31.12.2014, №73 від 15.12.2014, №86 від 17.12.2014, №208 від 31.12.2014, №166 від 29.12.2014, №167 від 29.12.2014, податкових накладних №217 від 28.02.2015, №216 від 28.02.2015, №200 від 27.02.2015, №190 від 26.02.2015, №189 від 26.02.2015, №179 від 30.01.2015, №178 від 30.01.2015, №175 від 29.01.2015, №172 від 28.01.2015, №43 від 10.12.2014, №60 від 12.12.2014, №67 від 15.12.2014, №152 від 26.12.2014, №143 від 25.12.2014, №197 від 30.12.2014, №207 від 31.12.2014, №73 від 15.12.2014, №86 від 17.12.2014, №208 від 29.12.2014, №166 від 29.12.2014, №167 від 29.12.2014, (т.3, а.с. 181- т.4, а.с. 193).

В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи за попередньою змовою зі службовими особами ряду суб’єктів господарської діяльності з ознаками фіктивності ухилилися від сплати податків шляхом мінімізації податкових зобов’язань. У ході досудового розслідування встановлено групу підприємств, які знаходяться на податковому обліку в органах ДФС Харківської області, до складу яких входить у т.ч. ТОВ «Баріола», ТОВ «Інрекс» та ТОВ «МДК-Альянс». Вказана група підприємств здійснює фінансово-господарську діяльність за однією схемою: мають в однакові періоди однакових контрагентів (як постачальників, так і покупців), декларують придбання продуктів харчування, напоїв, побутової техніки, товарів широкого вжитку та реалізують широкий спектр товарів, робіт, послуг, який ними не придбавався. При цьому, за даними податкової звітності, відсутня інформація про наявність залишків товарів у вказаних підприємств або наявність можливостей власного виробництва реалізованих товарів, робіт, послуг. Покупцями вказаних товарів, робіт, послуг є підприємства різних регіонів України, в т.ч. м.Києва.

Вирішуючи питання про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Інрекс», суд приймає до уваги наступне.

Умовами договору від 24.11.2014 №24/11/2014-1, зокрема пп.3.1.5 п.3.1, передбачено обов’язок виконавця розмістити рекламний матеріал або провести його ротацію на рекламних площинах рекламних засобів, вказаних замовником, впродовж трьох-чотирьох календарних днів з дня отримання звернення та рекламних матеріалів від замовника (в електронному вигляді або засобами факсимільного зв’язку) згідно з Адресною програмою, або в інший строк, якщо про це прямо зазначено у зверненні замовника. Згідно з пп.3.3.3 п.3.3, замовник зобов’язується не пізніше, ніж 24 години до початку проведення рекламної кампанії надати виконавцеві рекламні матеріали (або повідомити про місце та час, де виконавець зобов’язується отримати рекламні матеріали) для розміщення на вказаних у листі замовника рекламних засобах.

Позивачем не надано суду жодного доказу передачі виконавцю - ТОВ «Інрекс» рекламних матеріалів (рекламних плакатів, про які йдеться у договорі), які він за договором зобов’язаний був розмістити на рекламних засобах (такими доказами можуть бути акти приймання-передачі чи ін.).

Також позивачем не надано суду доказів направлення звернень до виконавця щодо розміщення рекламного матеріалу або проведення його ротації за вищевказаним договором в електронному вигляді або засобами факсимільного зв’язку. Адже вищевказані договірні зобов’язання, у т.ч. чітко встановлені строки розміщення рекламних матеріалів виконавцем, зумовлюють необхідність здійснення відповідного контролю за їх виконанням.

Натомість, надані позивачем фото (на носії інформації в електронному вигляді) рекламних конструкцій з розміщеними на них рекламними плакатами не є належним доказом реальності господарських операцій за відповідним договором, оскільки з фото неможливо встановити ані місця розміщення рекламних конструкцій, ані дати здійснення фото фіксації, ані виконавця робіт по розміщенню (поклейці) рекламних матеріалів. З цих же підстав надані фото не можуть слугувати засобом контролю надання виконавцем передбачених договором послуг.

Крім того, договір та додатки до нього містять суперечливості.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до п.2.1 договору, вартість послуг визначається сторонами кожного місяця, виходячи з цін на послуги, затверджених в додатку до договору та сплачується замовником виконавцеві на підставі рахунків-фактур, пред’явлених виконавцем.

Додатком №1 до договору визначено види послуг та їх вартість. В додатках №№2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 визначено вартість обслуговування виконавцем відповідних адресних програм в місяць.

Зважаючи на те, що види послуг передбачають різну вартість для першого та наступного розміщення сюжетів на спеціальних конструкціях, сторони, на переконання суду, не могли наперед визначити вартість обслуговування адресної програми. Разом з тим, договором передбачено розміщення виконавцем рекламних матеріалів або проведення його ротації на рекламних площинах засобів, вказаних замовником впродовж трьох-чотирьох календарних днів за зверненням замовника (в електронному вигляді або засобами факсимільного зв’язку), адресними ж програмами визначена чітка вартість обслуговування кожної з таких програм (ряду рекламних конструкцій у сукупності) в місяць.

В той же час, акти здачі-приймання робіт за обома договорами не містять конкретизації, які саме послуги та в якому обсязі були виконані ТОВ «Інрекс» на користь позивача, що суперечить вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою передбачено, що первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, зокрема, як зміст та обсяг господарської операції.

Умовами договору від 24.11.2014 №24/11/2014-2, зокрема пп.2.1.3 п.2.1, передбачено обов’язок виконавця щоденно надавати в письмовому вигляді або за допомогою електронної пошти звіт про стан освітлення рекламних конструкцій з освітленням.

Жодного звіту ані в письмовому вигляді, ані роздрукованого з електронної пошти позивач суду не надав.

Аналогічно, не надано доказів на підтвердження виконання умов пп.2.1.11 п.2.1, яким передбачено обов’язок виконавця щоп’ятниці подавати в електронному вигляді на електронну адресу замовника звіт про проведені роботи по обслуговуванню електроосвітлення рекламних конструкцій, а саме: адреса, за якою було здійснено електрообслуговування та вид робіт.

При цьому, суд враховує, що обидва договори містять умови щодо пересилання тієї чи іншої інформації в електронному вигляді, проте в жодному з них, як і в додатках до них, не вказано адреси електронної пошти сторін, що унеможливлює виконання відповідних умов.

Разом з тим, суд також звертає увагу, що податкова накладна №208 від 29.12.2014 виписана раніше відповідного акта здачі-приймання робіт №208 від 31.12.2014, що суперечить умовам договору (оскільки прийняття робіт відбувається саме за актом).

Поряд з усім вищезазначеним, суд приймає до уваги те, що позивачем не надано доказів на підтвердження використання отриманих за договорами з ТОВ «Інрекс» послуг у своїй господарській діяльності. Відповідно до пояснень представника позивача, жодного відношення до рекламних конструкцій (право власності, оренда тощо) ТОВ «ССД-Реклама» не має, оскільки здійснювало лише їх обслуговування відповідно до умов укладених договорів про надання послуг з обслуговування спеціальних конструкцій (т.4, а.с.195). Таких договорів та інших пов’язаних із ними документів, складених із замовниками відповідних послуг, позивач суду не надав.

Вказане у сукупності, за внутрішнім переконанням суду, свідчить про те, що надані позивачем документи не підтверджують реальний характер здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Інрекс».

Висновку про непідтвердженість взаємовідносин ТОВ «ССД-Реклама» з ТОВ «Баріола» відповідач дійшов з огляду на те, що до перевірки не надано жодних документів стосовно господарських операцій між вказаними підприємствами.

З цього приводу позивач зазначив, що фактично господарських операцій у ТОВ «ССД-Реклама» з ТОВ «Баріола» у відповідному періоду не здійснювалось, в додатку 5 до декларації з ПДВ помилково було вказано невірний індивідуальний податковий номер контрагента. Натомість позивач мав господарські відносини з ТОВ «Олантіс», тому до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві було подано коригування ІПН по даній операції. Також позивач посилався на те, що відповідні первинні документи, що стосуються господарських операцій з ТОВ «Олантіс» були надані до перевірки.

Суд вважає вищевказані посилання позивача необґрунтованими та безпідставними, оскільки останні не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Пунктом 4 статті 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

- опис отриманих копій документів;

- пояснення, зауваження або заперечення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо виявлених порушень або з інших питань, що виникли під час перевірки.

Пунктом 56.2 статті 56 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Позивачем ані в запереченнях на Акт перевірки, поданому до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві, ані у скарзі на податкові повідомлення-рішення, поданій до Головного управління ДФС у м.Києві, не зазначено про те, що він не мав господарських відносин з ТОВ «Баріола» та допустив помилку у податковій звітності в частині зазначення податкового номера контрагента.

У скарзі на податкові повідомлення-рішення, поданій до Державної фіскальної служби України, у п.2 зазначено лише, що ТОВ «ССД-Реклама» не мала взаємовідносин з ТОВ «Баріола», без будь-яких додаткових пояснень та обґрунтувань, в т.ч. і щодо допущеної описки. При цьому до зазначеної скарги не додано жодних документів, які стосуються господарських операцій позивача з ТОВ «Олантіс».

Сенс подання заперечень на акт перевірки та адміністративного оскарження рішень органів фіскальної служби полягає у захисті платником податків своїх прав від порушень з боку зазначених органів, тому позивач, вважаючи, що відповідач дійшов невірних висновків за наслідком проведення перевірки та прийняв протиправні податкові повідомлення-рішення, у запереченнях та скаргах мав надати обґрунтування своєї позиції, відповідні пояснення та докази на їх підтвердження (первинні документи щодо господарських відносин з ТОВ «Олантіс»).

Також у суду відсутні належні докази надання позивачем таких документів до перевірки.

За таких обставин, позивачем не доведено протиправність висновків Акта перевірки щодо непідтвердженості взаємовідносин ТОВ «ССД-Реклама» з ТОВ «Баріола».

Взаємовідносини позивача з ТОВ «МДК-Альянс» суд не досліджує, оскільки вони не вплинули на донарахування оскаржуваними повідомленнями-рішеннями податкових зобов’язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ССД-Реклама» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко