Справа № 2-а-4903/10/0270
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2011-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-4903/10/0270
Головуючий у 1-й інстанції: Іващук О.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Голоти Л. О.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Державного казначейства України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області про стягнення недоотриманої заробітної плати та щомісячного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_3 було подано позовну заяву з вимогами до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області щодо стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації та компенсації втрати частини заробітної плати та щомісячного грошового утримання в зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.01.2011 р. було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_3, визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області щодо неповного обсягу нарахування та виплати заробітної плати та щомісячного грошового утримання, визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неврахування при розробленні проектів Державного бюджету України на 2007 - 2010 роки вимог постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 р. "Про оплату праці суддів" та стягнуто з Міністерства фінансів України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державного казначейства України на розрахункові рахунки Державної судової адміністрації України для виплати ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі та щомісячного грошового утримання за період з січня 2007 року по листопад 2010 року в розмірі 320708,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України, Державна судова адміністрація України та територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26.01.2011 р. в повному обсязі як таку, що винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу. Обґрунтовуючи обставини викладені в апеляційних скаргах, апелянти зазначають, що при винесенні оспорюваного рішення судом першої інстанції не враховані положення ст. 95 Конституції України, п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 1 - 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, де визначено що виключно законами про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. До того ж, апелянти зазначають, про неврахування судом щорічного затвердження законами про Державний бюджет України бюджетних призначень головним розпорядникам коштів та той факт, що у відповідності до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням закону про Державний бюджет України.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань про розгляд справи за їх участю не надали, що з огляду на положення п.п. 1, 2 ст. 197 КАСУ дозволяє суду апеляційної інстанції розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

27.07.2011 року на адресу суду надійшло клопотання представника Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області про зупинення провадження у справі у зв'язку з тим, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2011 року відкрито провадження за заявою Державної судової адміністрації України про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року за нововиявленними обставинами.

Проте суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, розгляд даної справи можливий без врахування наслідків перегляду рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року за нововиявленними обставинами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 переведено на посаду судді Шаргородського районного суду Вінницької області 11.03.2003 року.

Розмір посадового окладу визначено схемою посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів, відповідно до додатку 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" з розрахунку відповідно 7,5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір посадових окладів встановлено виходячи із 332 грн. мінімальної заробітної плати.

Законами України "Про державний бюджет України" на 2007 - 2010 роки, а також Законом України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" встановлені вищі розміри мінімальної заробітної плати.

Таким чином, визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати виникла у ОСОБА_3 з січня 2007 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці суддів" затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищих Спеціалізованих судів, апеляційних і місцевих судів, згідно з додатку 1-6. Посадові оклади, передбачені цією постановою встановлювались, виходячи із кількості розмірів мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 року № 1310 доповнено Постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року пунктом 4-1 такого змісту: "Установити, що розміри посадових окладів передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться."

Проаналізувавши, в процесі розгляду позовної заяви ОСОБА_3, положення ст. 130 Конституції України, ст. 14 Закону України "Про судоустрій України", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, ст. 11 Закону України "Про статус суддів", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-1/2004, про офіційне тлумачення положень ч. 1 та ч. 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 3 Закону України "Про статус суддів", постанови Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року, що набула законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 до держави Україна, Кабінету Міністрів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, про визнання протиправною бездіяльності та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року, суд правомірно дійшов висновку, що вказаними рішеннями в повному обсязі відновлено положення Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці суддів" у співвідношенні посадових окладів до розміру мінімальної заробітної плати, яка набрала чинності з 01.01.2006 року. Тобто, розмір посадового окладу суддів повинен встановлюватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати помноженому на відповідний коефіцієнт та змінюватись відповідно зі зміною розміру заробітної плати.

З викладеного, окрім того, вбачається, що норми, які регулюють матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист, встановлені відповідно ст. ст. 44, 45 Закону України "Про статус суддів", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації.

При цьому судом першої інстанції зясовано, що нарахування заробітної плати та щомісячного грошового утримання позивачеві проводилось без врахування відповідних положень Конституції та законів України, внаслідок чого утворилась відповідна заборгованість.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01.01.1998 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" встановлено, що починаючи з березня 2003 року індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Судом встановлено, що позивач одержує щомісячне грошове утримання працюючого судді, яке передбачене статтею 44 Закону України "Про статус суддів", з 02.09.2007 року.

Оскільки щомісячне грошове утримання працюючим суддям нараховується із сум щомісячної заробітної плати, яка з 01.01.2006 р. по даний час не відповідала вимогам постанови КМ України № 865 від 03.09.2005 р., то і по щомісячному грошовому утримання позивачу допущена заборгованість.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про наявність у позивача права на компенсацію та індексацію за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати.

З аналізу ж положень ст. 126 Закону України "Про судоустрій України", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, ч.2 п.п.1, 4 Указу Президента України "Про Положення про Державну судову адміністрацію України" від 03.03.2003 року, Положення про Міністерство фінансів України, ст.ст. 32, 35 Бюджетного кодексу України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, Вінницький окружний адміністративний суд також вірно дійшов висновку, що причиною невиплати вказаних коштів є бездіяльність Державної судової адміністрації України та Міністерства фінансів України.

Що ж стосується Державного казначейства України, то проаналізувавши вищенаведені норми суд першої інстанції, з огляду на той факт, що вказаний орган не є розпорядником бюджетних коштів та не здійснює розподіл коштів за напрямками видатків щодо матеріального забезпечення суддів, не є тим учасником бюджетного процесу, який у спірних правовідносинах повинен нести відповідальність.

Отже, вивчивши матеріали вищевказаної адміністративної справи та доводи апеляційних скарг, враховуючи, що інших обставин в обґрунтування своїх вимог апелянтом не надано, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у звязку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Державного казначейства України, залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2011 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_5

< Список > ОСОБА_2

< Список >

< Список >