Справа № 431/991/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Озеров В.О.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року справа №431/991/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2017 року у справі № 431/991/17 за позовом ОСОБА_2 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання незаконними та протиправними дії та рішення і зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Луганської області (далі - Управління) про визнання незаконними та протиправними дії та рішення суб'єкта владних повноважень і зобов'язання вчинити певні дії та прийняття відповідні рішення.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1. 17 січня 2017 року, згідно зі ст. 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) звернувся з письмовою заявою до відповідача про проведення з одного виду пенсії на інший (пенсію за віком на загальних підставах, на пенсію відповідно до «спеціальних» законів), що здійснюються з дня подачі заяви з усіма необхідними документами, про проведення перерахунку та вирішення питання щодо виплати грошової різниці між пенсіями за період часу, встановлений законом (з ІНФОРМАЦІЯ_2 дати виповнення 60 років позивачеві по адміністративному позову, до дня подачі заяви до Управління, а саме 17 січня 2017 року) на рахунок позивача, оскільки пенсія відповідно до спеціальних законів не була вчасно переведена з пенсії за віком, на загальних підставах та відповідно перерахована. До вказаної вищезазначеної заяви до Управління, в якості додатку залучені документи про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інші документи, що знаходяться на час проведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду.

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача по адміністративному позову, загальний трудовий стаж складає більш ніж 35 років, з яких 19 років 3 місяці 20 днів - це праця в органах місцевого самоврядування на виборчій посаді: 15 жовтня 1979 року XIV сесією сільської ради 16 скликання від 13 листопада 1979 року був обраний головою Караяшницької сільської ради Старобільського району, де працював до 04 лютого 1999 року. Рішенням V сесії сільської ради 23 скликання від 04 лютого 1999 звільнений з обранням на посаду голови колгоспу «1 Травня» Старобільського району.

Крім того, згідно з записами в трудовій книжці, позивач працював на посаді державного службовця фахівця з земельних питань Старобільської міської ради з 15 травня 2006 року до 20 березня 2008 року, тобто 1 рік 10 місяців 5 днів.

Відповідач, отримавши подану 17 січня 2017 року заяву позивача про проведення з одного виду пенсії на інший (пенсію за віком), на загальних підставах, на пенсію відповідно до спеціальних законів, проведення перерахунку пенсії та вирішення питання щодо виплати грошової різниці між пенсіями, за період часу, встановлений законом (15 травня 2015 року по 17 січня 2017 року включно) на рахунок позивача, оскільки пенсія відповідно до спеціальних законів не була своєчасно переведена і нарахована на пенсію за віком на загальних підставах прийняло рішення за № 8/0-14 від 07 лютого 2017 року за підписом голови комісії з припинення УПФУ в Старобільському районі Гудименко Н.В. і повідомило позивача про відмову йому в задоволенні по суті його заяви, аргументуючи підставою не скасованого п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України від 02 березня 2015 року за № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення, осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України 7 червня 2001 року N 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон N 2493-III), а тому пенсії не тільки не призначаються, а й раніше призначені не перераховуються.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 7 статті 21 Закону N 2493-III передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування або державної служби не менше 10 років, здійснюються у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини 10 статті 21 Закону N 2493-III посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше або протягом повних двох і більше скликань; починаючи зі скликання 1990 року, призначається пенсія за нормами цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону N 2493-III.

Таким чином, враховуючи викладене, з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом N 2493-III не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

У зв'язку з цим, відповідач просив залишити без задоволення адміністративний позов.

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2017 року у справі № 431/991/17 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та незаконною відмову Управління щодо переведення ОСОБА_2 з одного виду пенсії на інший (з пенсії за віком, на загальних підставах, на пенсію до «спеціальних законів»), відповідно до ст. 45 Закону № 1058-ІV з дня подання заяви з залученими до неї відповідно до Закону України документів (момент виникнення права переводу пенсії), виходячи із розрахунку 90 відсотків місячної заробітної плати (доходу) працюючого державного службовця, відповідно обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, перед зверненням проведення перерахунку та виплатити на користь ОСОБА_2 грошової різниці між пенсіями за період часу, встановлений законом (з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 17.01.2017) включно.

Зобов'язано Управління перевести ОСОБА_2 один вид пенсії на інший (пенсію за віком, на загальних підставах, на пенсію до «спеціальних законів» відповідно до ст. 45 Закону № 1058-ІV з дня подання заяви, з залученими до неї відповідно до Закону України документами (момент виникнення права переводу пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків місячної заробітної плати (доходу) працюючого державного службовця, відповідно обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, перед зверненням проведення перерахунку та виплатити на користь ОСОБА_2 грошову різницю між пенсіями за період часу, встановлений законом (з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 17.01.2017) включно.

Постанова мотивована тим, що позивач набув право на отримання пенсії на «спеціальних умовах» з ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту виповнення йому 60 років. Тобто, право позивача на отримання пенсії виникло раніше, ніж було прийнято норму, перешкоджаючу йому отримання пенсії на «спеціальних умовах».

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Управління зазначило, що п. 5 «Прикінцевих положень» Закону № 213-VІІІ з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення, осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону N 2493-III. Таким чином, з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом N 2493-III не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні з 15.04.2014 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Позивач 17.01.2017 звернувся до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший (пенсію за віком на загальних підставах на пенсію, відповідно до «спеціальних» законів).

З наданої відповіді відповідача від 07.02.2017 вбачається, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону N 2493-III. Таким чином враховуючи викладене, з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом N 2493-III не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на отримання пенсії на «спеціальних умовах» з ІНФОРМАЦІЯ_2, з моменту виповнення йому 60 років. Тобто, право позивача на отримання пенсії виникло раніше, ніж було прийнято норму, перешкоджаючу йому отримання пенсії на «спеціальних умовах».

Проте, колегія суддів вважає такий висновок помилковим, з огляду на наступне.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спір між сторонами виник з приводу правильності застосування Закону № 1058-ІV, які регулюють питання призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший.

Так, частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Як вбачається з приписів частини першої статті 5 вказаного Закону, він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 7 статті 21 Закону N 2493-III передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування або державної служби не менше 10 років, здійснюються у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини 10 статті 21 Закону N 2493-III посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше або протягом повних двох і більше скликань; починаючи зі скликання 1990 року, призначається пенсія за нормами цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.

Згідно до п. 5 «Прикінцевих положень» Закону № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду позивач визначив відмову Управління (а.с.37) перевести його з пенсії за Законом № 1058-IV на пенсію за Законом України "Про державну службу" (Законом N 2493-III) відповідно його заяви від 17.01.2017 (а.с.35-36).

При цьому позивач посилається на те, що його право на призначення пенсії за спеціальним законом виникло до ухвалення норми, яка перешкоджає йому в отриманні саме спеціальної пенсії.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат. Так, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

Таким чином, у випадку наявності права на кілька видів пенсійного забезпечення, саме особа (а не орган пенсійного фонду) повинна зробити вибір, який один із видів пенсії вона бажає отримувати, та реалізувати своє право шляхом подання до відповідного органу пенсійного фонду заяви, а у разі необхідності - ще й додаткові документи для призначення певного виду пенсії, без яких вона не може бути обчислена.

Фактично до такого висновку, що особа повинна висловити бажання перейти на інший вид пенсії, дійшов і Верховний Суд України в своїй постанові від 08.06.2016 у справі № 21-785а16.

Згідно частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, висновки місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що позивач набув право на отримання пенсії на «спеціальних умовах» з ІНФОРМАЦІЯ_2 при тому, що він не висловив бажання перейти на інший вид пенсії у встановлений законодавством спосіб, суперечать вищенаведеним нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону N 2493-III позивач звернувся після встановленої Законом № 213-VІІІ заборони на призначення пенсій за Законом України "Про державну службу" (Законом N 2493-III), що унеможливлює і перевід на такий вид пенсії з інших видів пенсійного забезпечення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до заяви позивача від 17.01.2017 відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви щодо переведення на пенсію відповідно до Закону N 2493-III, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Постанова суду підлягає скасуванню у відповідності до приписів п.4 ч.1 ст. 202 КАС України з прийняттям нової про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - задовольнити.

Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 2017 року у справі № 431/991/17 - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання незаконними та протиправними дії та рішення і зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов