Справа № 804/3570/17
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
14 листопада 2017 рокусправа № 804/3570/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року
у справі № 804/3570/17
до військової частини НОМЕР_1
про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно,
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке не було видане під час проходження військової служби, на суму 9947,95 грн. без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 9947,95 гривень.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке не було видане під час проходження військової служби, на загальну суму 9 947,95 гривень без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити позовну заяву без розгляду.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 8-10).
11 квітня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №21-рс ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до абзацу «і» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та наказом №76 виключено із списків особового складу військової частини (а.с.12).
Відповідно до довідки-розрахунку від 11 квітня 2017 року №1 про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (відставку), старшому солдату ОСОБА_1 підлягало до видачі речове майно на суму 9947,95 грн. (а.с. 13).
21 квітня 2017 року позивач звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 9947,95 грн. на підставі довідки-розрахунку від 11 квітня 2017 року №1 (а.с. 15).
Листом від 03 травня 2017 року №6/3/169 Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом роз`яснено позивачу, що з заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно йому належить звернутися до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 16).
10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно на загальну суму 9947,95 грн. (а.с. 17).
Листом від 26 травня 2017 року №931 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на заяву позивача та зазначено, що у військової частини НОМЕР_1 на 2017 рік відсутні бюджетні призначення на виплату грошової компенсації за речове майно (а.с. 18).
Позивач, вважаючи, що було порушено його право на отримання речового майна звернувся з даним позовом в суд з вимогою про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008, позивач як військовослужбовець, звільнений в запас, на час підписання наказу про звільнення мав право на грошову компенсацію вартості речового майна, яку він не отримав в період проходження військової служби, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошової компенсацї за не отримане речове майно, яке не було видане під час проходження військової служби, на загальну суму 9947,95 грн. без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм такої виплати (далі - Порядок №178).
Згідно з пунктами 2 - 5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, Міністерством внутрішніх справ, Головним управлінням Національної гвардії, Служби безпеки України, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станам на 1 січня поточного року.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Пунктом 4 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка затверджена наказом Міністерства оборони України 29 квітня 2016 року №232, встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, та видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів. Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідкою-розрахунку від 11 квітня 2017 року №1 про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (відставку) позивач набув право на отримання вказаного в довідці речового майна, вартість якого складає 9947,95 грн.
Факт звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 підтверджується наказом від 11 квітня 2017 року №76.
Таким чином, оскільки дотримано всі умови пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, то позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 9947,95 грн.
На момент розгляду справи доказів виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно не надано.
Згідно з підпунктом 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи:сума державної та соціальної матеріальної допомоги, державної допомоги у вигляді адресних виплат та надання соціальних і реабілітаційних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи грошові компенсації інвалідам, на дітей-інвалідів при реалізації індивідуальних програм реабілітації інвалідів, суми допомоги по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та у формі фінансової допомоги інвалідам з Фонду соціального захисту інвалідів згідно із законом.
З аналізу зазначених положень вбачається, що Податковий кодекс України не містить вичерпного переліку сум допомог, компенсацій, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Виходячи зі змісту спеціальних норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно за своєю природою не є винагородою за виконання обов`язку несення служби та не включаються до складу грошового забезпечення військовослужбовця, відповідно, сума компенсації не підлягає оподаткуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск місячного строку звернення позивача до суду з адміністративним позовом з дня звільнення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За змістом частин 2, 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що позивачем не оскаржується звільнення зі служби, а тому обчислення строку звернення до суду з дня звільнення та отримання наказу про звільнення не може бути застосовано до спірних вимог.
Фактичними обставинами та матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснював заходи передбачені Порядком №178 щодо отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с. 15-17) та про порушення своїх прав та інтересів дізнався з відповіді військової частини НОМЕР_1 від 10 травня 2017 року №1103, яка обґрунтована лише відсутністю бюджетних призначень на виплату компенсації (а.с. 18).
Отже звернення з адміністративним позовом 06 червня 2017 року відбулося в межах місячного строку з дня коли позивач дізнався про порушення свої прав та інтересів.
Крім того, наведені відповідачем порушення норм процесуального права судом першої інстанції щодо несвоєчасного направлення документів не призвели до неправильного вирішення справи, отже не є визначеною Кодексом адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим