Справа № 802/2163/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

м. Вінниця

06 грудня 2017 р. Справа № 802/2163/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника ТУ ДСА у Вінницькій області про залишення адміністративного позову без розгляду по справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Барського районного суду Вінницької області

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Барського районного суду Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

06 грудня 2017 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від представника ТУ ДСА у Вінницькій області надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Обґрунтовуючи зазначене клопотання, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 мав право звернутись до суду про стягнення вихідної допомоги в шестимісячний строк з часу коли дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав. Відповідно до наказу Барського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2016 року позивача виключено зі штату суддів Барського районного суду Вінницької області. Відтак, на думку представника відповідача момент ознайомлення із зазначеним наказом суду є датою з якої позивач мав дізнатися про порушення своїх прав на отримання вихідної допомоги, однак, позивач лише 22 листопада 2017 року звернувся з адміністративним позовом до суду. Представник ТУ ДСА у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Барського районного суду Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак, надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення покладається на думку суду.

Тому, з урахуванням положень частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе розгляд справи провести в порядку письмового провадження.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст. 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Згідно ч. 2 ст. 54 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддя не може поєднувати свою діяльність із підприємницькою, адвокатською діяльністю, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу (крім викладацької, наукової чи творчої), а також входити до складу керівного органу чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130 Основного Закону України).

Також, у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Крім того, згідно п. 2.1 рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Наведені положення законодавства дають підстави суду для висновку, що вихідна допомога за своєю суттю є заохочувальною, стимулюючою виплатою і одним із видів доходу (заробітку) суддів, які здійснюють свою діяльність на професійній основі і не можуть виконувати іншої оплачуваної роботи, а тому охоплюється поняттям "заробітна плата".

Аналогічного правового висновку дійшла колегія Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 18 жовтня 2016 року справа № К/800/18136/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи те, що вихідна допомога судді є одним із видів його заробітку та ототожнюється з поняттям "заробітна плата", наявні правові підстави для застосування в спірних правовідносинах положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, отже, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Відтак, клопотання представника відповідача необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 165, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Мультян Марина Бондівна