Справа № 804/4414/17
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/4414/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2017 року

справа № 804/4414/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства завод «Павлоградхіммаш»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом Павлоградського об’єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства завод «Павлоградхіммаш» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Павлоградське об’єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство завод «Павлоградхіммаш» подав апеляційну скаргу, згідно з якою просить її скасувати та прийняти нову постанову, в якій відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем призначено виплату пільгових пенсій особам, які не мають необхідного стажу для призначення пільгових пенсій. Зазначає про те, що позивачем не було надано доказів понесення управлінням Пенсійного фонду заявлених витрат.

В письмових заперечкеннях на апеляційну скаргу Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

При цьому, колегія суддів зазначає, що друга поспіль неявка у судове засідання заявника апеляційної скарги, належним чином повідомленого про час та місце слухання справи, не може бути визнана поважною, а тому, клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідач зареєстрований як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів до Павлоградського об’єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

ПАТ завод «Павлоградхіммаш» зобов`язане вносити з коштів, призначених на оплату праці, плату, що покриває фактичні витрати на виплату та доставку пенсій застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 та списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Позивачем було надіслано відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій призначених відповідно до п.п. “б” - “з” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 01 квітня 2017 року по 26 липня 2017 року, які було ним отримано (а.с.31).

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що органом Пенсійного фонду України фактично здійснені пенсійні виплати по пенсіонерам у відповідних розмірах, що підтверджується матеріалами справи, при цьому відповідачем не було спростовано законодавчо визначений обов’язок щодо відшкодування вказаних сум.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. "б"-"з" цієї статті (ч.2 ст.13 Закону).

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 17.02.2000р. №1461 частину 2 ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” було виключено та одночасно цим же Законом доповнено статті 2 та 4 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” пунктами, якими встановлено обов’язок підприємств відшкодовувати витрати ПФУ на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за пунктами “б”-“з” ст..13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. А саме, Законом №1461 доповнено пункт 1 статті 2 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” абзацом четвертим відповідно до якого об’єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів “б”-“з” ст..13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст..12 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Також Законом №1461 встановлено розмір збору з зазначеного об’єкту оподаткування – 100 відсотків від об’єкта оподаткування, визначеного абзацами третім і четвертим пункту 1 статті 2 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” (ст..4 Закону).

Таким чином, відповідно до Закону України "Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування", суб’єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, повинні сплачувати збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від об’єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. "б"-"з", ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір сум до відшкодування на поточний рік витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначається у повідомленнях, які формуються працівниками Пенсійного фонду України, а підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду визначену у повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. п. 6.4, 6.8 п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду № 21 -1 від 19.12.2003 р. зі змінами та доповненнями (надалі Інструкція).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 2 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто, зберігається зазначений вище порядок відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про існування у відповідача обов'язку відшкодовувати органам Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту "б-з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на доводи апеляційної скарги, відповідач не заперечує свого обов’язку щодо покриття понесених Фондом витрат, в той же час вказує на те, що позивачем не надано доказів фактично понесених витрат.

Відповідно до п.6.4 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно із п. 6.5 Інструкції №21-1, розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Відповідно до п.6.8 Інструкції №21-1, підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Отже, отримавши розрахунки Фонду, про що не заперечував відповідач, підприємство було зобов’язаного сплатити такі суми у строки, які визначено п.6.8. Інструкції. При цьому, чинне законодавство не зобов’язує органи ПФУ направляти платникам будь-які інші докази на підтвердження фактичних витрат, ніж розрахунок, який складено у спосіб, передбачений Інструкцією №21-1.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не звернуто увагу на ті обставини, які свідчать про неправомірність призначення УПФУ пільгових пенсій колишнім працівникам відповідача з огляду на відсутність в них необхідного стажу для призначення такого виду пенсій. У свою чергу позивач, в запереченнях на апеляційну скаргу, вказує на безпідставність таких доводів відповідача, оскільки пенсії колишнім працівникам відповідача призначалися на підставі трудових книжок та довідок, які підтверджують пільговий стаж, та які видавалися самим підприємством. Оскільки, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах по Списку №2, а не правомірність призначення пільгових пенсій колишнім працівникам відповідача, то вказані доводи відповідача не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства завод «Павлоградхіммаш» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник