Справа № 2-а-589/10/2408
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-589/10/2408
Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.

суддів: Драчук Т. О., Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2010 року ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до Чернівецької міської ради, Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин про визнання незаконною відмови та зобовязання винести на розгляд сесії Чернівецької міської ради розгляд рішення.

Позовні вимоги заявник мотивував неправомірністю дій відповідача, які полягають у відмові восьмирічній ОСОБА_3, законним представником якої він є, в наданні містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на вул.Ізмайлівській,27-Д на будівництво індивідуального житлового будинку Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.12.2010 року вказаний позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повинен був зясувати наявність правовстановлюючого документа на право власності чи право користування у малолітньої ОСОБА_3 для надання їй містобудівних умов та обмежень.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2011 року Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради у своєму листі №о-2157 від 10.06.2010 року повідомив позивача про те, що розгляд питання стосовно надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по вул.Ізмайлівській,27-Д на будівництво індивідуального житлового будинку восьмирічній ОСОБА_3 не представляється можливим.

При ухваленні оскаржуваної постанови та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та правомірності тверджень позивача щодо незаконності відмови Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, а відтак зобовязання останнього внести на розгляд сесії Чернівецької міської ради рішення щодо надання містобудівних умов і обмежень забудови по вул.Ізмайлівській,27-Д на будівництво індивідуального житлового будинку восьмирічній ОСОБА_3

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

В силу ч.2 ст. 6 Сімейного Кодексу України ОСОБА_3 має статус малолітньої дитини.

У відповідності до положень ЦК України фізичні особи наділені цивільною правоздатністю та цивільною дієздатністю. Цивільною дієздатністю є здатність фізичної особи своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Виділяють часткову дієздатність, неповну дієздатність, повну дієздатність та обмежену дієздатність. Так, особа яка не досягла 14 років (малолітня особа) володіє частковою дієздатністю та має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Під дрібними побутовими правочинами ст. 31 ЦК України передбачає правочини, що задовольняють побутові потреби особи, стосуються предмета, що має невисоку вартість і відповідає фізичному, духовному чи соціальному розвитку малолітнього.

На батьків та опікунів, відповідно до ст. 55 ЦК України. покладається опіка малолітніх з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів.

Отже, самостійно брати участь в адміністративно - правових відносинах, пов'язаних з реалізацією прав та обов'язків суб'єкта таких правовідносин, малолітня особа не може, як не може і нести повну юридичну відповідальність за адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, а відтак є законним представником своєї неповнолітньої доньки.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Згідно з ч.2 ст.26 вказаного Закону, суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Стаття 25 Закону України «Про основи містобудування» передбачає відповідальність за порушення містобудівного законодавства.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку, створюють для особи не тільки права але й обовязки, зокрема передбачають певну відповідальність за порушення містобудівного законодавства.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 є малолітньою особою, колегія суддів вважає, що вона не може бути рівноправним субєктом вказаних правовідносин, оскільки не може своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести будь-яку юридичну відповідальність у разі їх невиконання.

Відтак, з урахуванням наявних у справі матеріалів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно незаконності відмови апелянта щодо розгляду питання про надання ОСОБА_3 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по вул.Ізмайлівській,27-Д на будівництво індивідуального житлового будинку, оскільки не врахував наведені вище норми чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 195 КАС України колегія судів також зазначає про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та зробив висновки, які не відповідають вказаним обставинам. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що заявлені позовні вимоги не достатньо обгрунтовуються змістом позовної заяви.

На підставі викладеного судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим ухвалене рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити.

Постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

секретар