Справа № 718/1938/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 718/1938/17

Головуючий у 1-й інстанції: Олексюк Т.І.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

30 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Кіцманський районний суд Чернівецької області постановою від 11.10.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач з народження 23.04.1967 року постійно проживає в с. Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, в тому числі на момент аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим їй 22.12.2006 року було видане посвідчення, громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Внаслідок захворювання позивача було встановлено ІІ групу інвалідності, пов'язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується змістом довідки МСЕК серії 12ААА № 916700.

Згідно висновку № 20260 Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії позивачу визначено певний діагноз та зроблено висновок про те, що захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

На звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення Кіцманської РДА про видачу посвідчення категорії 1 їй було відмовлено листом № А-922 від 28.07.2017 року з тих підстав, що з прийняттям Закону України № 76 - VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та у відповідності до якого село Ставчани Кіцманського району Чернівецької області з 01 січня 2015 року втратило статус зони посиленого радіоекологічного контролю, а Висновок Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії зроблений після прийняття зазначеного Закону, видача посвідчення мешканцю цього села, категорії 4 чи категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками, Чорнобильської катастрофи, є неправомірною.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII ( далі - Закон № 796-XII).

Змістом статті 1 Закону № 796-XII, визначені його мета та основні завдання, згідно якої Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 9 Закону визначено коло осіб, які вважаються такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно вказаної статті, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За змістом статті 12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Стаття 13 Закону № 796-XII, передбачає обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно положень статті 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зокрема, особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Частиною 3 ст. 65 Закону № 796-XII, закріплено, що Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Отже необхідною умовою для отримання посвідчення зокрема потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 є наявність у особи відповідної групи інвалідності та підтвердження факту причинного зв'язку між захворюванням пов'язаним з Чорнобильською катастрофою та частковою або повною втратою працездатності такою особою встановленого відповідною уповноваженою медичною комісією.

При цьому, факт проживання на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю чи не відноситься до такої, в даному випадку, а саме питання про наявність підстав для видачі посвідчення категорії 1 немає жодного значення, оскільки підставою для видачі такого посвідчення є саме наявність у особи інвалідності спричиненої наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно з матеріалами справи, внаслідок захворювання позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, пов'язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується змістом довідки МСЕК серії 12ААА № 916700 від 20.06.2017 року ( а.с. 9,10).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно протиправності дій відповідача, що полягали у відмові видати позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1, за наявності у позивача, підтверджених необхідними документами, законних прав на його отримання.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.