Справа № 558/404/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Олексюк А.О.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"05" грудня 2017 р. Справа № 558/404/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Демидівського районного суду Рівненської області від "19" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №2 батальйону управління патрульної служби поліції в м.Рівному Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної служби поліції в м.Рівному Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції Коваля Сергія Миколайовича, в якій просить постанову серії АР № 678643 від 03 травня 2017 року, винесену відповідачем визнати протиправною та скасувати її. Просить провадження по даній справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку оскарження постанови суб'єкта владних повноважень.

Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 19.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та визнати поважною причину пропуску строку на оскарження постанови серії АР № 678643 від 03.05.2017 року.

Колегія суддів, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 678643 від 03.05.2017 року на ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КУпАП було накладено штраф в розмірі 255 гривень. В постанові зазначено, що ОСОБА_3 від підпису та отримання копії постанови відмовився.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_3, що міститься в матеріалах справи (а.с.25), вбачається, що останній, даючи пояснення інспектору, зазначив, що 03 травня 2017 року приблизно о 14 годині 35 хвилин, він рухався за кермом автомобіля Ford Fokus НОМЕР_1 по автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне на 148 км. Попереду його автомобіля їхав патрульний автомобіль поліції зі швидкістю 30 км/год і він змушений був здійснити обгін цього автомобіля. Він був зупинений працівником поліції за порушення правил дорожнього руху, саме п.3.25 "Обгін заборонено", за що на нього була складена постанова. З постановою не згідний і правил дорожнього руху не порушував. Пояснення написано власноручно.

Позивач в суді першої інстанції підтвердив, що писав дане пояснення.

Із повідомлення Укрпошта від 07.09.2017 року вбачається, що у відділення поштового зв'язку смт.Демидівка 06.05.2017 року надійшов рекомендований лист із повідомленням №278, відправник управління патрульної поліції м.Рівне адресований на ім'я ОСОБА_3, адреса проживання АДРЕСА_1. Даний лист був переданий у доставку, оскільки адресата не було вдома, то у поштову скриньку листоноша неодноразово залишала повідомлення ф.22. Лист знаходився у відділенні один місяць і 06.06.2017 року був повернутий відправнику за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до списку № 110 від 04.05.2017 року згрупованих відправлень та списку згрупованих поштових відправлень поданих з м.Рівне Управлінням патрульної поліції м.Рівне, що подані стороною відповідача підтверджується, що ОСОБА_3 направлявся 04.05.2017 року рекомендований лист.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що не мав змоги отримати оскаржувану постанову, оскільки постійно перебував за межами України, про що містяться відмітки у закордонному паспорті (а.с.59-62).

Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, прийшов до висновку, що про наявність даної постанови, позивачу було відомо в день складення даної постанови про накладення на нього адміністративного штрафу, йому було роз'яснено порядок оскарження даної постанови. Відмова позивача від підпису та отримання копії постанови у інспектора поліції не може бути поважною причиною пропуску ним строку на оскарження даної постанови і як доказ того, що він не знав про існування даної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні підстави.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що він дізнався про порушення його прав саме з моменту ознайомлення 25.07.2017 року з постановою серії АР № 678643 від 03.05.2017 року у виконавчому провадженні. В той же день позивач подав заяву до виконавчої служби, що буде оскаржувати постанову в судовому порядку. Також апелянт зазначає, що інспектор не давав для ознайомлення позивачу постанову, а тільки запропонував поставити підпис про отримання постанови.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними доводами апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються відеозаписом із нагрудної камери інспектора поліції, зокрема на відеофайлі №...001036 відображено, що інспектор поліції повністю оголосив зміст постанови серії АР № 678643 від 03.05.2017 року. Крім того, на 01 хв. 18 сек. зазначеного відеофайлу інспектор поліції наголошує про те, щоб отримати копію постанови потрібно щоб позивач поставив свій підпис, а також повідомлено про 10-денний строк для оскарження даної постанови.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що після складення постанови, її копію він не отримав. Вона була надіслана йому поштою рекомендованим листом, яку він також не отримав.

Колегія суддів ставить зазначені доводи під сумнів, оскільки позивач сам відмовився від її отримання, про що міститься відмітка на оскаржуваній постанові.

Крім того, у апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно послався на диск з відеозаписом, оскільки цей диск невідомого походження та не зафіксований у жодному документі, які зазначені у постанові відповідача, а тому не може бути допустимим доказом у даній справі. Також, позивача не було попереджено про відеозйомку.

Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи 10.10.2017 року до заперечень проти позову, наданих до суду відповідачем, долучено до матеріалів справи DVD диск з фактом правопорушення.

За результатами огляду диску судом встановлено, що позивачу були роз'яснені його права та зміст постанови про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, долучений за клопотання відповідача до матеріалів справи речовий доказ - DVD диск з фактом правопорушення відповідає вимогам Закону щодо своєї належності та допустимості, в свою чергу для вирішення даної справи по суті позовних вимог не має принципового значення хто саме скопіював запис з серверу Департаменту поліції на DVD носій.

Суд також зазначає, що відповідно до ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» інформацію про змонтовану/розміщену фото - і відео - техніку має бути розміщено на видному місці.

Між тим, ст.40 Закону не мітить в собі зобов'язань зазначати на DVD носії інформацію із зазначенням ідентифікаційного номеру фото - та відео пристрою, яким було зроблено зйомку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно із ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, відеоматеріали з місця події, що були надані відповідачем до матеріалів справи є доказами в адміністративній справі, оскільки вони прямо свідчать про наявність та обставини правопорушення, водночас, право інспектора патрульної поліції, як сторони адміністративної справи - відповідача, подавати докази, що мають істотне значення для вирішення справи, прямо передбачено чинним законодавством.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи позивача необґрунтованими.

Щодо поважності пропуску строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Крім того, відповідно до прецедентного права Європейського Суду право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як вбачається з доказів, що містяться у матеріалах справи, зокрема, постанови серії АР № 678643 від 03.05.2017 року, пояснень позивача, диску із відеозаписом з місця події, позивач знав про факт винесення проти нього постанови про адміністративне правопорушення, а тому посилання на те, що він дізнався про її винесення тільки у виконавчій службі є безпідставними.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Демидівського районного суду Рівненської області від "19" жовтня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук