Справа № 826/9040/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2017 року № 826/9040/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні енергетичні транзити» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та ДФС України про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні енергетичні транзити», (далі - позивач), до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, (далі - відповідач-1, ГУ ДФС в Івано-Франківській області), та ДФС України, (далі - відповідач-2), про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 31.03.2017 р. №, (далі - оскаржуване рішення №);

- податкового повідомлення-рішення від 31.03.2017 р. №, (далі - оскаржуване рішення №);

- податкового повідомлення-рішення від 31.03.2017 р. №, (далі - оскаржуване рішення №);

- рішення ДФС України від 30.05.2017 р. №11624/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті на підставі висновків перевірки, які не відповідають фактичним обставинам. Рішення ДФС України є також протиправним, оскільки при його прийнятті не враховано доводи позивача щодо протиправності податкових повідомлень-рішень та не перевірено їх.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/9040/17, (далі - справа), яку призначено до судового розгляду колегією суддів.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представники відповідачів заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

Представник позивача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона позивача повідомлена належним чином. При цьому, до суду через канцелярію від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено перевірку позивача, за результатами якої 13.03.2017 р. складено акт №144/09-19-14-01/35276957 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, єдиного соціального внеску, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період із 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., (далі - акт), згідно з висновками якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток у сумі 15656929 грн, у тому числі за 2015 р. - 15656929 грн;

- занижено суму ПДВ у сумі 325643 грн, у тому числі за січень 2016 р. - 58333 грн, лютий 2016 р. - 16000 грн, грудень 2016 р. - 254310 грн;

- зменшено задекларовану суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду декларації з ПДВ станом на 31.12.2016 р. у сумі 271 грн.

На підставі акту, 31.03.2017 р. ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято оскаржувані рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 15656929 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 325372 грн за основним платежем та у розмірі 81343 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким збільшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 271 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, перелічені рішення залишені без змін.

Зокрема, оскаржуваним рішенням ДФС України залишено без задоволення скаргу позивача, а рішення №, № та № - без змін.

Вважаючи рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області та ДФС України протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» в сумі 86982939 грн.

В акті визначено доходи та витрати за період з 01.01.2014 p. та не встановлено їх заниження або завищення. Однак, як слідує з акту, в результаті порушень занижено показники доходу позивача.

Проведеною перевіркою відображеного підприємством показника у рядку 2240 «Інші доходи» форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. на підставі таких документів: оборотно-сальдових відомостей по рахунку 10 «Основні засоби», 31 «Рахунки в банках», 73 «Інші фінансові доходи», 74 «Інші доходи», перевірених суцільним порядком, первинних бухгалтерських документів, перевірених вибірковим порядком, встановлено заниження показників, відображених у рядку 2240 форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» в сумі 86982,90 грн.

В обґрунтування такого твердження в акті зазначено про проведений аналіз відносин між позивачем, АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО», ТОВ «АГРОДІД», ТОВ «ЕНЕРГОМЕРЕЖА-ГЕНЕРАЦІЯ», ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ», ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНСОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ».

Зокрема, згідно договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 p., АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» зобов'язується надати ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» поворотну фінансову допомогу у сумі 51000000 грн.

Додатковою угодою №1 від 23.07.2015 р. до договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. встановлено строк повернення фінансової допомоги до 30.09.2015 р.

Платіжним дорученням №2013 від 28.07.2015 р. АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» було перераховано на користь ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» 51000000 грн.

Згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» уповноважило позивача отримувати на власний рахунок/рахунки від зобов'язаних перед довірителем осіб майно, кошти та інше, у тому числі, стягнене за рішенням суду, передбачене в ході добровільного досудового виконання зобов'язань.

На підставі вказаного договору доручення, згідно платіжних доручень №740 від 25.12.2015 р., №750 від 28.12.2015 р., №751 від 29.12.2015 р., №756 від 29.12.2015 р., ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» було перераховано на корить повіреної АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» особи позивача грошові кошти у сумі 51000000 грн на виконання згадуваного вище договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р.

Однак, позивачем не було належним чином виконано умови договору доручення б/н від 23.12.2015 р., а саме не повернуто АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» грошові кошти у сумі 51000000 грн негайно. Натомість, дана сума, а також штрафні санкції та судовий збір стягнуто з позивача на користь АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» згідно рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 р. у справі №909/487/16.

У зв'язку із зазначеним, контролюючим органом зроблено висновок, що в разі порушення встановлених в договорі термінів поворотна фінансова допомога визнається як безповоротна. При цьому, в акті міститься посилання на порушення термінів повернення коштів згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. Фактично, в акті зроблено висновок про набуття позивачем коштів згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. та порушення термінів повернення таких коштів як отримання безповоротної фінансової допомоги.

Тобто, контролюючим органом зроблено безпідставний висновок про те, що позивачем занижено розмір доходу, який використовується при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму коштів, отриманих згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р.

Також, згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» за згодою ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» перевів свій грошовий борг за електричну енергію в загальній сумі 35982938,93 грн на позивача, а також надав позивачу кошти для погашення даного боргу в аналогічній сумі згідно платіжного доручення №30937 від 08.12.2015 р.

Згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. позивач повинен оплатити на користь ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 35982938,93 грн до 31.12.2015 р.

Однак, оплата ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» грошових коштів в сумі 35982938,93 грн була здійснена 29.04.2016 р.

У зв'язку із зазначеним, контролюючим органом зроблено висновок, що в разі порушення встановлених в договорі термінів поворотна фінансова допомога визнається як безповоротна. При цьому, в акті міститься посилання на порушення термінів повернення коштів, які встановлені договором доручення з ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ». Фактично, в акті зроблено висновок про набуття позивачем коштів згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. та порушення термінів повернення таких коштів як отримання безповоротної фінансової допомоги.

Отже, до акту включено безпідставний висновок про те, що позивачем було занижено розмір доходу, який використовується при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму коштів, отриманих згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 p.

Перевіркою встановлено заниження податку на прибуток на суму 15656929 грн.

Цей висновок є безпосереднім наслідком висновку, про безпідставність якого зазначено вище у тексті судового рішення.

У ході перевірки факти заниження доходу та податку на прибуток виявлені за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. Разом з тим, при обґрунтуванні висновків перевірки здійснено посилання на норми Податкового кодексу України, (далі - ПК України), в редакції, як не діяла починаючи з 01.01.2015 p.

У відповідності до п. 135.1 ст. 135 ПК України, (далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п. 137.1 ст. 137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною ст. 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 134.1.1 п. 134.1. ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Слід відмітити, що положення пп. 134.1.2.- 134.1.5. п. 134.1 ст. 134 ПК України не застосовується до діяльності позивача.

Таким чином, за редакцією ПК України згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», розрахунок податку на прибуток обчислюється із бухгалтерського фінансового результату, коригованого на різниці, передбачені ПК України.

Отже, перш за все, слід з'ясувати чи включається до складу доходу позивача суми коштів, отримані згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. та згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 p. (далі - П(с)БО-15).

Мета, склад і принципи підготовки фінансової звітності та вимоги до визнання і розкриття її елементів регламентовано Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013 p. (далі - П(с)БО-І).

Згідно п. 3 П(с)БО-1, доходом є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Водночас, з п. 5 П(с)БО-15 вбачається, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

При цьому, згідно п. 6 П(с)БО-1, не визнаються доходами такі надходження від інших осіб: ... 6.2. сума надходжень за договором комісії, агентськими та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо;... 6.6. надходження, що належать іншим особам ... .

Як вже зазначалося, згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. та згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р., дійсно відбулося збільшення активів позивача загалом на суму 86982939 грн.

Водночас, на підставі договору доручення б/н від 23.12.2015 р. у позивача відбулося збільшення зобов'язань, а саме виникло майнове зобов'язання перед АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» у сумі 51000000 грн. При цьому, на підставі договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. у позивача також відбулося збільшення зобов'язань, а саме виникло майнове зобов'язання перед ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» у сумі 35982938,93 грн.

Отже, для позивача згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. та згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. не відбулося зростання власного капіталу за рахунок нівелювання збільшення активів збільшенням зобов'язань, а тому у відповідності до П(с)БО-1 та П(с)БО-15, у позивача не виникло доходу, який враховується при обчисленні податку на прибуток.

Аналогічні висновки також відображено в консультації ТОВ «АУДИТОРСЬКА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР АУДИТУ» (лист №01/03-17/1 від 01.03.2017 p.).

Отже, підсумовуючи, кошти в сумі 86982939 грн не включаються до складу доходів позивача, тобто не входять до бази оподаткування. У зв'язку з цим, податок на прибуток згідно ст. 136 ПК України не нараховується на згадані кошти в сумі 86982939 грн.

Слід звернути увагу також на те, що контролюючим органом кваліфіковано договір про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. та договір доручення б/н від 23.12.2015 р. в якості договорів, по-перше, фінансової допомоги, по-друге, безповоротної фінансової допомоги. У зв'язку з цим, слід зазначити наступне.

Відносини щодо доручення (представництва) регламентуються главою 68 ЦК України. Відносини позики регламентовано параграфом 1 глави 71 ЦК України. Зміст відносин, які складаються за договором доручення б/н від 23.12.2015 р., є відмінним від змісту відносин позики.

Зокрема, як вбачається з ч. 1 ст. 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

З п. 3.2.4 договору доручення б/н від 23.12.2015 р. також вбачається, що довіритель зобов'язаний, зокрема виплатити повіреному винагороду в розмірі 100000 грн з моменту підписання акту виконаних робіт.

Отже, дохід позивача за згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. може виникнути виключно в якості виплати йому винагороди.

Разом з тим, згідно умов договору доручення б/н від 23.12.2015 p., ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» було перераховано на користь повіреної АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» особи позивача грошові кошти в сумі 51000000 грн. При цьому, позивачем було порушено зобов'язання по п. 2.2.3 договору доручення б/н від 23.12.2015 р., а саме не повернуто згадані грошові кошти АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» негайно. Однак, дані грошові кошти згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. належали АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», а не позивачу, а у позивача існувало зобов'язання передати такі грошові кошти АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО».

Незважаючи на вказане, даючи правову кваліфікацію такому факту порушення виконання зобов'язань, при складенні акту було зроблено висновки на основі того, що, по-перше, внаслідок виконання договору доручення б/н від 23.12.2015 р. мали відносини фінансової допомоги, по-друге, внаслідок недотримання вимог п. 2.2.3 договору доручення б/н від 23.12.2015 р., - це відносини безповоротної фінансової допомоги.

Отже, відносини згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. могли бути кваліфіковані відносинами безповоротної фінансової допомоги виключно у тому випадку, якщо такі відносини підпадають під ознаки, передбачені абзацом 2 пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

До договору доручення б/н від 23.12.2015 р. застосовуються приписи пп. 6.2. п. 6 П(с)БО-1, оскільки цей правочин є «аналогічним» договором до договору комісії, агентського договору, а також пп. 6.6. п. 6 П(с)БО-1, оскільки кошти за таким договором належать третій особі.

Отже, щодо відносин, які склалися між позивачем та його контрагентами згідно договору доручення б/н від 23.12.2015 р. не відповідають жодній з ознак безповоротної фінансової допомоги, передбачених абзацом 2 пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а договір доручення б/н від 23.12.2015 р. не є договором безповоротної фінансової допомоги.

Відтак, враховуючи зміст відносин, які склалися в результаті укладення договору доручення б/н від 23.12.2015 p., а також його правову природу, - у позивача за договором доручення б/н від 23.12.2015 р. не виник дохід в розмірі 51000000 грн.

З договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. не вбачаються будь-які майнові винагороди для позивача у зв'язку з виконанням договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. З огляду на це, згідно п. 135.1 ст. 135 ПК України та пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України, дохід позивача за договором про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. не може виникнути в принципі.

Разом з тим, для того, щоб позивач був спроможний виконати зобов'язання, боржником в якому він став згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 p., ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» було надано позивачу грошові кошти в сумі 35982938,93 грн. При цьому, позивачем було порушено зобов'язання по п. 3.1 договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р., а саме не погашено заборгованість перед ТОВ

«ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» до 31.12.2015 р. Однак, ці кошти не належать позивачу, оскільки водночас в нього існує релевантне грошове зобов'язання перед кредитором ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» по договору про постачання електричної енергії від 01.12.2012 р.

Не зважаючи на зазначене, даючи правову кваліфікацію такому факту порушення виконання зобов'язань, при складенні акту було зроблено висновки на основі того, що, по-перше, внаслідок виконання договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. мали відносини фінансової допомоги, по-друге, внаслідок недотримання вимог п. 2.2.3 договору доручення б/н від 23.12.2015 р. це відносини безповоротної фінансової допомоги.

До договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. застосовуються приписи пп. 6.6 п. 6 П(с)БО-1, оскільки кошти за цим договором належать третій особі.

Отже, щодо відносини, які склались в позивача з контрагентами згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. не відповідають жодній з ознак безповоротної фінансової допомоги, передбачених абзацом 2 пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Враховуючи викладене, висновок про те, що кошти в сумі 86982939 грн, отримані позивачем згідно договору про переведення боргу №117 від 07.12.2015 р. та договору доручення б/н від 23.12.2015 p., слід віднести до доходів, є неправильним, а, отже, не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

З цього ж слідує, що розрахунок податку на прибуток було здійснено від коштів у сумі 86982939 грн безпідставно.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про помилковість висновків контролюючого органу та, як наслідок, протиправність оскаржуваних рішень.

Зважаючи на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскаржуване рішення ДФС України, прийняте за результатами розгляду скарги позивача на вказані повідомлення-рішення, які ДФС України залишені без змін, таке рішення ДФС України, прийняте за результатами розгляду скарги, має бути визнано протиправним, оскільки у ході судового розгляду справи встановлено факт безпідставності висновків контролюючого органу та, як наслідок, безпідставність прийняття оскаржуваних рішень №, № та №.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Західні енергетичні транзити» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та ДФС України про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 31.03.2017 р. №, №, №.

Визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України від 30.05.2017 р. №11624/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Суддя І.А. Качур

Суддя А.Б. Федорчук