Справа № 335/11981/17
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2017 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач, Пенсійний фонд), в якому позивач просить суд:

- визнати незаконною відмову в призначенні їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства згідно зі статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнати незаконним та скасувати рішення від 15.06.2017 № 16-2054/05 засідання Комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, про призначення позивачу дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства;

- зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком як матері інваліда з дитинства згідно зі ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення за призначенням пенсії;

- здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є матір'ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, якому з 29.05.2013 року встановлена інвалідність з дитинства до 16 років.

01.07.2017 позивачу виповнилося 50 років, і оскільки вона мала трудовий стаж більше 15 років та виховувала сина, який є дитиною-інвалідом, 08.06.2017 звернулася до відповідачу щодо призначення дострокової пенсії за віком у відповідності до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 15.06.2017 року пенсійний фонд відмовив позивачу у призначенні дострокової пенсії, посилаючи на те, що пенсія сину позивача призначена у віці 17 років 10 місяців 19 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення.

Ухвалою судді від 07.11.2017 відкрито скорочене провадження у справі, після усунення позивачем недоліків, визначених в ухвалі судді від 09.10.2017.

30.11.2017 від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов за змістом яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. З посиланням на п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і п. 2.18 Постанови № 22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846) в обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем не було надано до управління висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, підстав для призначення пенсії як матері інваліда з дитинства немає, оскільки а Рішення комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсії № 16-2054/05 від 15.06.2017 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає не задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно копії трудової книжки БТ-ІІ № 2356708 має 15 років 8 місяців 2 дні страхового стажу.

Позивач має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, якому 29.05.2013 встановлено інвалідність за діагнозом Сахарний діабет 1 типу.

Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_2 встановлена інвалідність у віці 17 років 10 місяців 19 днів.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району м. Запоріжжя від 02.07.2013 № 6642, ОСОБА_1 знаходиться на обліку у УПтСЗН Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району та отримує соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам з 31.05.2013 по 09.07.2013 на сина ОСОБА_3.

Згідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Управління з питань охорони здоров'я Запорізької міської ради № 1163 від 07.06.2017 , що наявний у її сина ОСОБА_2 дає право на оформлення інвалідності з дати виявлення захворювання, у графі до 6 років стоїть прочерк.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Суд звертає увагу позивача, що зазначеною нормою Закону визначено максимальний від дитини-інваліда до 16 років.

Згідно п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок), у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже, мати дитини-інваліда має беззаперечне право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо ж дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Вказаний висновок судом здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 02.12.2014 у справі № 21-534а14, від 27.05.2014 у справі № 21-133а14 та від 24.05.2016 № 2а/205/199/14.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У даній справі, син позивача ОСОБА_2 визнаний дитиною-інвалідом у сімнадцятирічному віці, проте позивачем всупереч п. 2.18 Порядку відповідний висновок лікарсько-консультативної комісії відповідачу не надавався, у зв'язку з чим рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком, як матері, яка має дитину-інваліда, є законним та обґрунтованим, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що позивачем, нажаль, не надано обґрунтованих доказів протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії як матері інваліда з дитинства, у зв'язку з чим і відсутні підстави для зобов'язання відповідача призначити їй зазначену пенсію, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, з огляду на що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158, 162, 163, 167, 183-2, 185-186, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі, протягом 10 днів з дня отримання постанови, апеляційної скарги.

Суддя: І.П. Соболєва