Справа № 638/18533/17
Суддя: Аркатова К. В.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/956/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Перегудової В.Р.

представника позивача Клименко Р.Д.

відповідача ОСОБА_2

перекладача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив примусово видворити за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що останній перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні». Відповідач прибув в Україну 12.01.2016 року через пункт пропуску «Тополі» у приватних справах, паспортний документ НОМЕР_1 від 16.10.2015 року терміном дії 15.10.2025 року, територію України не залишив у зв?язку з відсутністю коштів, за час перебування офіційно не працевлаштувався, існує випадковими заробітками, а саме різноробочим на ТЦ «Барабашово» м. Харкова без відповідного дозволу на працевлаштування, чим порушує встановлені правила перебування іноземців на території України. Близьких родичів серед громадян України, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні відповідач не має, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні. ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. 03.11.2016 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, яким останнього зобов?язано залишити територію України в термін до 13.11.2016 року. Зазначене рішення відповідачем не виконано, у відношенні останнього складено протокол про адміністративне затримання.

В судовому засіданні представник Головного управління державної міграційної служби в Харківській області позов підтримав.

Також позивачем подано клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Вказане клопотання позивач обґрунтовує тим, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував ту обставину, що він на даний час перебуває на території України без законних підстав, посилаючись на відсутність грошових коштів, не звертався до компетентних органів для належного оформлення документів через можливість відмови у реєстрації.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону у разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в'їзд в Україну строком на п'ять років. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в'їзду в Україну, який особа мала до цього.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.3 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ч.4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, службова особа якого супроводжувала іноземця та особу без громадянства, яку примусово видворено за зверненням органу Служби безпеки України, інформує такий орган про виконання рішення про примусове видворення.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Статтею 31 Закону визначено перелік обставин за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин республіки Азербайджан ОСОБА_2, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП (адміністративний протокол МХК 115658 від 05.10.2016 року), призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави.

03 листопада 2016 року начальником Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язано його покинути територію України у термін до 13 листопада 2016 року.

У рішенні вказано, що відповідач у зв'язку з відсутністю документів на право проживання в Україні знаходиться на території України безпідставно.

Вказане рішення відповідач отримав 03 листопада 2016 року та розписався проте, що він зобов'язується залишити територію України не пізніше 13 листопада 2016 року. Це рішення відповідачем не оскаржувалося.

Рішення про примусове повернення в країну походження відповідачем в установлений строк без поважних причин не виконано.

В ході судового розгляду судом не встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача. Відсутність таких обставин підтверджено відповідачем.

За таких обставин позов про примусове видворення відповідача з України підлягає задоволенню.

Одночасно з позовом позивачем подано клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Оскільки відповідач не має постійного місця проживання у суду наявні підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі, клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, підлягає задоволенню.

У позові позивач просить звернути постанову до негайного виконання.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця або особи без громадянства та про продовження строку такого затримання, про затримання до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

У зв'язку з викладеним постанову про примусове видворення відповідача з України та затримання громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 160-163, 183-7, 256 КАС України, суд

постановив:

Позов Головного управління державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України - задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення за межі України, але не більше як на шість місяців.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова в п'ятиденний строк з дня її проголошення. Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Головуючий