Справа № 2-а-4025/10/0212
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2011-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-4025/10/0212
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпрук Г.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Сапальової Т.В.,Смілянця Е.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці на постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 25 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

10.12.2010 року Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Вінниці з позовом про визнання бездіяльності Відповідача протиправною щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, передбаченої ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни; зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну доплату до пенсії у вигляді державної соціальної допомоги як дитині війни починаючи з 01.01.2006 року по теперішній час та виплачувати її в подальшому.

Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 25 грудня 2010 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м.Вінниці; зобовязано управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м.Вінниці нарахувати та виплатити Позивачу як дитині війни недоплачену державну соціальну допомогу в розмірі згідно зі ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 10.06.2010 року з урахуванням проведених виплат . В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 25 грудня 2010 року, прийнявши нову постанову про відмову у задоволенні позову Позивачу.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Таким чином, колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни в розумінні статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до положень статей 1, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" Позивач звернувся із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці про нарахування та виплату 30% надбавки до пенсії як дитині війни.

Відповідач відмовив Позивачу в здійсненні вказаного перерахунку пенсії, мотивуючи свою відмову відсутністю фінансування для забезпечення виплати вказаних надбавок до пенсії.

Своїми діями Відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 року, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Отже позивач має право з врахуванням шестимісячного строку передбаченого ст. 99 КАС України, на отримання підвищення пeнcії на 30 % мінімальної пeнciї за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення Позивача до суду, нарахування доплати до його пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" Відповідачем не здійснено. Всупереч положенням вищенаведеної норми права Позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

В свою чергу, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, що дає підстави зробити висновок про неправомірність виплати Відповідачем щомісячного підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Таким чином, виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності у Відповідача обовязку нараховувати та сплачувати Позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови в частині позовних вимог позивачу, а саме, щодо проведення перерахунку та виплати підвищення до пенсії в подальшому та в свою чергу, зазначає, що заявлений позов в цій частині задоволенню не підлягає, такі позовні вимоги суперечать змісту законодавства, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання, а не обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Тому в задоволенні позову в цій частині Позивачу слід відмовити.

При цьому суд апеляційної інстанції не заперечує права Позивача на одержання пенсії в подальшому в розмірі, визначеному законами України, разом з тим реалізація такого права повинна відбуватися в межах правових норм чинного законодавства України.

На підставі наведеного, враховуючи положення ст. 195 КАС України та беручи до уваги надане суду апеляційної інстанції право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці, залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 25 грудня 2010 року, без змін.

Відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої в скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Копія вірна:

Секретар: