Справа № 806/2514/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" грудня 2017 р. Справа № 806/2514/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Гумінської Л.М.,

позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання надати достовірну, точну та повну інформацію ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в якому просив визнати протиправними дії УМВС України в Житомирській області (у особі ліквідаційної комісії) щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит від 18.08.2017 р.;

зобов'язати УМВС України в Житомирській області (у особі ліквідаційної комісії) надати достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 18.08.2017 року.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідь відповідача на запит на отримання публічної інформації від 18.08.2017 р. є неповною та протирічить чинному законодавству.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначив, що відповідачем не була надана інформація на його запит чи є він штатним працівником УМВС України в Житомирській області у вказаний ним період. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про надання йому повної інформації на запит.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача вважає судове рішення законним та просить відхилити апеляційну скаргу позивача.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до УМВС України в Житомирській області (у особі ліквідаційної комісії) із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати інформацію: чи являвся він в період часу з 07.03.2017 по 22.06.2017 штатним працівником УМВС України в Житомирській області (Житомирського МВ), якщо так, на якій посаді перебував та які мав посадові обов'язки (просив до відповіді обов'язково долучити завірені належним чином копії підтверджуючих документів) (а.с.5).

Листом від 29.08.2017 № 34зі/12-2017 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомило позивача про результати розгляду його запиту про доступ до публічної інформації.

Так, в листі зазначено, що на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 №806/2073/15 наказом голови ліквідаційної комісії від 21.03.2017 №5 о/с позивача поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу управління МВС України в Житомирській області. Також вказано, що Національна поліція не є правонаступником міліції України. Повідомлено, що 22.06.2017 його звільнено зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, а тому будь-які посадові інструкції по посаді ОСОБА_3 не розроблялись (а.с.6).

Вважаючи вказану відповідь недостовірною, неточною та неповною, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову. При цьому суд першої інстанції дійшов висновків, що при надані відповіді на запит позивача, відповідач не порушив вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Проте колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації

Згідно ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 вказаного Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані: оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено з матеріалів справи, у запиті ОСОБА_3 від 18.08.2017 року просив надати йому інформацію на конкретні питання, які ним сформульовані відповідно до порядку складання запиту.

Однак, як вбачається з відповіді відповідача від 29.08.2017 № 34зі/12-2017, її зміст не містить відповіді на жодне з конкретних питань позивача (а.с. 6).

Таким чином, у справі відсутні належні докази надання повної та обґрунтованої відповіді відповідачем позивачу.

Зазначене, на думку колегії суддів, є порушенням права позивача на доступ до інформації та отримання відповіді на вказаний запит.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки зазначеним обставинам та наявним в матеріалах справи доказам, що їх підтверджують, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог з викладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" жовтня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними дії УМВС в Житомирській області (у особі ліквідаційної комісії) щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит ОСОБА_3 від 18.08.2017 р.

Зобов'язати УМВС в Житомирській області ( у особі ліквідаційної комісії) надати достовірну, точну та повну інформацію згідно запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_3 від 18.05.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" грудня 2017 р.