Справа № 804/8013/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

02 грудня 2017 р. Справа № 804/8013/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_3;

- зобовязати державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 вчинити належні дії;

- притягнути державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області ОСОБА_3 до відповідальності.

Розглянувши позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з позовної заяви, в провадженні Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 53559369 з виконання виконавчого листа №206/4498/16-ц, виданого Самарським районним судом Дніпропетровської області 28.02.2017 р. про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_1 аліменти (стягував) у розмірі 1/10 від всіх джерел доходу на його утримання довічно. Як зазначено в позовній заяві, виконавче провадження було відкрито 14.03.2017 р., проте, станом на 22.11.2017 р. державним виконавцем Проник Є.О. не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання виконавчого листа від 28.02.2017 р.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справою адміністративною юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 7 ст. 3 КАС України, до суб'єктів владних повноважень віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7)спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За змістом ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 1 ст. 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Оскільки порядок оскарження дій та рішень державного виконавця учасником виконавчого провадження, яким є позивач, передбачений ст.ст. 383, 384 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються (ч.1 ст. 386 ЦПК України).

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, рішень місцевих загальних судів.

Суд зазначає, що приписами ч.1. ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №206/4498/16-ц, виданого Самарським районним судом Дніпропетровської області 28.02.2017 р.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Суд зазначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов місцевих загальних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30.06.2015 року по справі №21-278а15.

Відповідно до ч. 2 ст.161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Тобто, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст.161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Позивач, як учасник виконавчого провадження (стягувач), порушеного з виконання рішення Самарського районного суду Дніпропетровської області, має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з зазначеного, керуючись положеннями п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки порядок оскарження дій та рішень державного виконавця, учасником виконавчого провадження якого є ОСОБА_1, передбачений ст.ст. 383, 384 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.6 ст. 109 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, вказана позовна заява не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії.

Розяснити позивачу, що розгляд даної категорії справи підлягає здійсненню в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя ОСОБА_4