Справа № 643/11800/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 р. Справа № 643/11800/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017р. по справі № 643/11800/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач ) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова ( далі - відповідач) в якому просила визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова по відмові їй у виплаті підвищення до пенсії, передбаченої статтею 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова призначити ОСОБА_1 доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.05.2014 року по 30.04.2016 року у розмірі 385, 89 грн. щомісячно, з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року у розмірі - 402, 69 грн. щомісячно, за грудень 2016 року, з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року у розмірі 437,79 грн. щомісячно, з 01.05.2017 року по 31.08.2017 року у розмірі 457,29 грн. щомісячно. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова виплатити їй доплату до пенсії у розмірі 30%мінімальної пенсії за віком за період з 01.05.2014 року по 31.08.2017 року включно у розмірі 16 098, 30 грн.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним дії суб'єкта владних повноважень - управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова призначити ОСОБА_1 доплату до пенсії за віком з 01.05.2014 року по 30.04.2016 року у розмірі 385, 89 грн. щомісячно, з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року у розмірі - 402, 69 грн. щомісячно, за грудень 2016 року, з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року у розмірі 437,79 грн. щомісячно, з 01.05.2017 року по 31.08.2017 року у розмірі 457,29 грн. щомісячно.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії у розмірі 30%мінімальної пенсії за віком за період з 01.05.2014 року по 31.08.2017 року включно у розмірі 16 098, 30 грн.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим просив постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. Відповідно до копії посвідчення є отримувачем пенсії та відповідно до відмітки штампу має соціальний статус "дитини війни".

14.08.2017 р. позивач звернулась до відповідача з інформаційним запитом, в якому просила повідомити розмір виплаченої їй пенсії за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року, розмір надбавки за статус "діти війни" за вказаний період, розмір мінімальної пенсії за віком та розмір прожиткового мінімуму в України для непрацездатних громадян за зазначений період.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 28.08.2017 року відповідач повідомив про розмір отриманої позивачем пенсії, надбавки за статус "діти війни" та зазначив, що пенсія та надбавки виплачуються за матеріалами пенсійної справи в повному обсязі відповідно до законодавства, що діє на сьогоднішній день. Як вбачається з цієї відповіді, позивачу за період з січня по червень 2017 року виплачувалась надбавка щомісячно за статус дитини війни у розмірі 66, 43 грн.. Вважаючи такі дії протиправними позивач звернулася до суду з відповідними вимогами.

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями), встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Як було встановлено за матеріалами справи позивач має статус дитини війни, що не є спірним між сторонами.

Основним спірним питанням в межах справи, є наявність або відсутність права у позивача та встановлення розміру, який підлягає застосуванню за спірний період з 01.05.2014 року по 30.04.2016 року, з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року, за грудень 2016 року, з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року, з 01.05.2017 року по 31.08.2017 року щомісячно при виплаті особі, яка має статус "дитина війни".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає, що такий показник повинен застосовуватися виходячи з ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (надалі - Закон), а саме підвищення як доплата до пенсії повинен складати 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, в той же час, на думку відповідача розмір такої виплати повинен складати 66 грн. 43 коп.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону (в редакції на час прийняття) було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Редакція цієї статі зазнавала протягом часу певних змін, в той же час, згідно із внесенням останніх змін згідно із Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014, положення ч.1 ст.6 Закону було викладено в новій редакції, а саме було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що редакція цієї статті є діючою на час виниклих між сторонами спірних правовідносин та неконституційною не визнавалась. Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, якщо положеннями попередньої редакції цієї ст.6 Закону визначались одні правила та розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, безпосередньо станом за спірний період, встановлений зовсім інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким актом, є Постанова КМ України від 28 грудня 2011 р. № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Так, відповідно до пункту 4 Постанови №1381 в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014, було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні. Тобто, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66 грн. 43 коп.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи ст. 87 ч. 1 п. 9 Бюджетного кодексу України, виплата надбавок та підвищень здійснюється з коштів Державного бюджету, а тому згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з державного бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Враховуючи встановлене, колегія суддів прийшла до висновку, що нараховуючи та сплачуючи позивачу щомісячну доплату до пенсії, як "дитині війни" у розмірі 66,43 відповідач діяв правомірно на підставі діючого законодавства України.

Так, відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати не існуючої норми. Питання щодо розміру доплат, є питанням та прерогативою самої держави, як і її відповідальності. Законодавцем визначено, що саме КМ України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни. При чому такий розмір, КМ України може визначати який завгодно. Відповідач, не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання цих питань, пенсій орган є суб'єктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин, та нормотворчеством не займається.

Таким чином, відповідач не мав правих підстав для застосування до спірних правовідносин положення норм ст. 6 Закону, в редакції на час прийняття, норми яких на теперішній час існують та діють в іншій редакції закону, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини. Такої правової можливості не має також і суд.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задовольнити.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017р. по справі № 643/11800/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Кононенко З.О.
Повний текст постанови виготовлений 11.12.2017 р.