Справа № 820/3281/16
Суддя: Омельченко К. О.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 820/3281/16
Провадження: 2-а/638/616/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2017Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Омельченко К.О.,
з участю секретаря Помазан М.О.,
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла з Харківського окружного адміністративного суду адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки позов предметно підсудний місцевому загальному суду як адміністративному.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням II групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. ОСОБА_1 01.06.2016 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою та належними документами, крім того, ним була додана і довідка МСЕК від 19.03.2014 року, для призначення йому та виплати одноразової грошової допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_3 07.06.2016 року позивачу було направлено відповідь, в якій було відмовлено у складанні висновку та направленні документів до Департаменту фінансів Міністерства Оборони України. За цих обставин, позивачем було подано адміністративний позов до Харківського окружного адміністративного суду, який було задоволено вимоги позивача та визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 « Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги» та зобов`язано подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України висновок та передбачені до цього документи щодо виплати одноразової грошової допомоги. На виконання рішення суду, Харківський обласний військовий комісаріат направив висновок та пакет документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги на адресу Міністерства оборони України , відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 « Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги». Однак, Харківський обласний військовий комісаріат листом повідомив його, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби від 13.05.2016 року протокол № 35 п. 9 було відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що ним не подано документ про встановлення інвалідності, яка пов`язана з проходженням ( виконанням обов`язків) військової служби протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а також у зв*язку з тим, що витрати, пов*язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах мають здійснюватися Державною Прикордонною Службою України. Позивач вважає, що відмова в призначенні йому одноразової грошової допомоги та дії Міністерства Оборони України є протиправними, тому звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 9 протоколу від 13.05.2016 року № 35 комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, зобов`язати Міністерство Оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, що становить 243600 грн. і здійснити виплату відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року, визнати протиправними діями МОУ, які полягають в недотримані вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України Комісією МОУ при вирішенні питання про призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а також зобов`язати відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Позивач надав до суду пояснення, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити, а також розглядати справу без його участі.
Відповідач суб`єкт владних повноважень Міністерство оборони України в письмових запереченнях позовні вимоги позивача ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що до позовної вимоги про визнання дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги неправомірною. Вважають, що дії суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах полягають у безпосередньому розгляді заяви та наданні відповіді на таку заяву та за своєю формою не суперечать вимогам закону. Міноборони розглянуло заяву ОСОБА_1 щодо отримання одноразової грошової допомоги та відмовило у її наданні, а тому в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими. Щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги від Міністерства оборони України, зазначили , що ОСОБА_1 в період з 24.04.1980 року по 19.06.1982 року проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (військова частина НОМЕР_1 ), яка належала до прикордонних військ, та являвся військовослужбовцем прикордонних військ. На виконання постанови Ради Міністрів СРСР №328-159СС від 28.03.1957 року, прикордонні війська були передані до складу Комітету державної безпеки СРСР зі складу Міністерства внутрішніх справ СРСР спільним наказом (Міністерства внутрішніх справ та Комітету державної безпеки) № 0017/00161 від 02 квітня 1957 року. Пунктом 1 частини 1 Указу Президії Верховної Ради колишнього Союзу PCP від 21 березня 1989р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні війська виведені зі складу Збройних Си колишнього Союзу PCP. Відповідно до абзацу другого п. З ч. 1 вказаного Указу за прикордонними військам збережено існуючий порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення. Відповідно до п. З Розділу IX «Прикінцеві Положення» Закону України «Прі Державну прикордонну службу України» N 661-IV від 03.04.2003 року, Державні прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ України створюється на їх основі, у тому числі матеріально-технічній базі, у межах штатної чисельност та фінансування за станом на 01 січня 2003 року. Таким чином, оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ , які не входили до складу Міністерства оборони та правонаступником яких є Державна прикордонна служба України, то правових підстав призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу , немає.
Щодо ненадання позивачем довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності, то Абзацем 3 пункту 2 постанови уряду від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975). яка набрала законної сили 01.01.2014 року встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Відповідно до абз.З п.З Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності. Таким чином, при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги необхідно керуватися законодавством, що діяло на день встановлення позивачу інвалідності. У зв`язку з тим, що позивачем не було надано довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення йому первинно інвалідності, неможливо визначити законодавство, яким необхідно керуватися при вирішенні питань щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, а також порядку та розміру виплати такої допомоги. законодавець розмежовує поняття первинного встановлення інвалідності та встановлення вищої групи інвалідності під час повторного огляду. Якщо в першому випадку виникає право на виплату одноразової грошової допомоги, то в другому випадку виникає право на доплату одноразової грошової допомоги.
Таким чином, оскільки нормативно - правовими актами чітко визначений момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не про підвищення групи інвалідності або про підтвердження групи інвалідності, то при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги одним з обов`язкових документів, який особа повинна надати до уповноваженого органу, є довідка МСЕК про первинне встановлення особі інвалідності.
У зв`язку з тим, що позивачем не було надано такої довідки, неможливо визначити законодавство, яким треба керуватися при визначенні права на отримання одноразової грошової допомоги, а також порядку та розміру виплати такої допомоги, що є порушенням вимог як Порядку №499 так і Порядку №975 в частині надання особою відповідного пакету документів для призначення одноразової грошової допомоги.
Щодо проведення засідання Центральної військово-лікарської комісії19.02.2008 року відносно ОСОБА_1 . Відповідно до облікових документів ОСОБА_1 у період з 24.04.1980 року по 19.06.1982 рік він проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік у військовій частині НОМЕР_1 , яка належала до прикордонних військ, та являвся військовослужбовцем прикордонних військ.
Згідно п.2.1 розділу III «Медичний огляд ВЛК» Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 року №333, медичний огляд військовозобов`язаних, яких звільнено у запас з Держприкордонслужби та які перебувають на обліку у військових комісаріатах Збройних Сил України, проводиться за рішенням військового комісара відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № і 109/15800.
Відповідно до п.2.2 цього ж положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у колишніх військовослужбовців, які проходили військову службу в органах Держприкордонслужби, визначає Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України.
Слід зазначити, що рішення про проведення медичного огляду ОСОБА_1 ні військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 , ні військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 не приймалося, а тому проведення медичного огляду позивача Центральною ВЛК Міноборони є безпідставним та незаконним.
Крім того, відповідно до п.2.3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.08р. №402, Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, а згідно п.2.3.3 цього ж Положення, на Центральну військово-лікарську комісію покладається зокрема організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ, а вони в свою чергу підпорядковувались та знаходились на фінансовому забезпеченні у Комітеті державної безпеки СРСР. правонаступником якого в подальшому стала Адміністрація Державної прикордонної служби України, то встановлення причинного зв`язгі поранення, травми, контузії позивача, з огляду на законодавство, НЕ відноситься т коїмпетенції Центральної ВЛК Міністерства оборони України, а відноситься до компетенгі Центральної ВЛК Державної прикордонної служби України, а тому протокол Централь:- І ВЛК від 19.02.2008 року №122 є незаконним, оскільки повноваження для проведення цьс і засідання у комісії були відсутні, через що прошу суд не приймати вищевказаний Витяг Центральної ВЛК як належний та допустимий доказ по справі. А отже, відповідач Міноборони вважає свої дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги правомірними і законними та такими, що відповідають чинному законодавству в сфері соціального захисту військовослужбовців і звільнених з військової служби осіб.

Відповідач адміністрація Державної прикордонної служби України в письмових запереченнях адміністративний позов ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити в його задоволенні, зазначаючи, що відповідно до частини 1 статті 16 Закону, одноразова грошова допомога у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (балі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до статті 3, а також частини 1 статті 16 ст. ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко визначено законодавцем, що дія цього Закону поширюється на:
-військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення;
-військовозобов`язаних і резервістів призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Позивач в розумінні ст. З ч. 1 ст. 16 Закону не є військовослужбовцем Збройних Сил УКраїни та інших військових формувань, а так само не є військовозобов`язаним або резервістом, якого призвали на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
З доданих до позову документів вбачається, що розрахунок під час звільнення з військової служби позивачу не здійснювали органи військового управління України. Позивач, військову службу в Адміністрації Держприкордонслужби України чи органах Державної прикордонної служби України ніколи не проходив, жодних розрахунків під час його звільнення з військової служби органами Державної прикордонної служби не здійснювалось. Так само, позивач не проходив військову службу в Прикордонних військах України. Пунктом 17 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 передбачено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Держава забезпечує соціальний захист учасників бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, через реалізацію норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Норми цього закону не передбачають права учасників бойових дій на території інших країн колишніх військовослужбовців Радянської Армії на отримання одноразової грошової допомоги в порядку ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позиція МО України зводиться до того, що Держприкордонслужба України є правонаступником Державного комітету у справах охорони державного кордонну України, який в свою чергу є правонаступником колишніх прикордонних військ СРСР, а тому соціальний захист військовослужбовців прикордонних військ колишнього СРСР повинна здійснювати Держприкордонслужба України.
З цього приводу слід зазначити, що Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР). З огляду на документи позивача, він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка входила до Середньоазіатського прикордонного округу Прикордонних військ КДБ СРСР.
Прикордонні війська КДБ СРСР відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період зі вересня 1939 року по 21 березня 1989. (Статья 4. Вооруженные Силы СССР состоят из Советской Армии, Воєнно - Морского Флота, пограничных и внутренних войск).
Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.
Указом Президента Російської Федерації від 8 листопада 1992 року Середньоазіатський прикордонний округ був розформований. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикистан. У листопаді 2004 року всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського округу були передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.
Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від ЗО серпня 1991 року № 1464-ХІІ всі дислоковані на території республіки (УСРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 січня 1992 р. № З "Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України" установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Враховуючи викладене Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала. Так само як і Прикордонні війська України (Державний комітет у справах охорони державного кордону У країни), не мали відношення до тієї структури Прикордонних військ СРСР. Ні Прикордонні війська України, а так само і Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.
Окрім того, Адміністрація Держприкордонслужби України погоджується з доводами позивача в тій частині, що факт необґрунтованості посилання відповідачів на те, що позивачу з даним питанням треба звернутися до Державної прикордонної служби України встановлений судовим рішенням, яке набрало чинності (Постанова Харківського окружного від 17.03.2016 у справі № 820/505/16 головуючого судді Зінченко А.В - набрало чинності 04.04.2016), а тому відповідно до ч.1 ст. 72 КАСУ такі факти не потребують додаткового доказування. Законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
З огляду на зміст військового квитка Позивача серії НОМЕР_3 (наявний у справі), вбачається, що призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністра оборони колишнього СРСР. Згідно із законодавством Позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті, який структурно входить саме до Міністерства оборони України. причинний зв`язок захворювання, триманого Позивача під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено саме Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.
Жодний заяв від позивача на адресу АДПСУ відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ; військовослужбовців..., не надходило. Ці обставини вказують на відсутність будь-яких взаємних прав та обов`язків між Позивачем та Адміністрацією Державною прикордонною службою країни, а тому Адміністрація Державної прикордонної служби України в даній .праві не є суб`єктом несення обов`язку перед Позивачем.
Третя особа: Харківський обласний військовий комісаріат про розгляд справи булв належним чином повідомлена.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.
З матеріалів справи та наявних в ній доказів судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 24.04.1980р. по 19.06.1982р. в в/ч НОМЕР_1 . В тому числі у складі Збройних Сил СРСР та, у період з 15.01.1981 р. по 19.06.1982р. приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в складі обмеженого контингенту Радянських Військ в Афганістані. Даний факт підтверджується довідкою від 22.01.2016 року, копія якої додана до матеріалів справи.
В 1981 року позивач отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА) де велись бойові дії, в наслідок, чого в подальшому отримав інвалідність.
Згідно довідки МСЕК від 19.03.2014 року позивачу була встановлена II група інваліда війни з 28.03.2014 року по 01.04.2017 року.
Згідно витягу із протоколу № 122 від 19.02.2008 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, встановлено мінно-вибухова травма ЧМТ/1981р. контузія головного мозку, вогнепальне наскрізне кульове поранення нижньої третини лівої гомілки старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , наслідки яких у вигляді рубців в лобній ділянці зліва розміром 2,0 х 0,2 і два рубці в нижній третині лівої гомілки округлої форми розмірами 0,6 і 1,2 см. в діаметрі підтверджені актом судово медичного дослідження № 35 від 19.02.2008 року Центру судових експертиз МО України і які в подальшому призвели до розвитку захворювань, як наслідок перенесеної контузії, що підтверджено медичними документами. Отримані позивачем поранення, мінно-вибухова травма ЧМТ ( контузія головного мозку), вогнепальне кульове поранення та їх наслідки ОСОБА_1 , пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов*язку.
Позивач має посвідчення Управління праці соціального захисту населення серії НОМЕР_4 , виданого 21 березня 2014року відповідно до якого ОСОБА_1 встановлено статус інваліда другої групи і він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, дія якого до 01.04.2017 року.
06.11.2015 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, позивач звернувся до Харківського Обласного Військового Комісаріату с заявою та усіма належними додатками стосовно призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому II групи інвалідності, поранення, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2015 року № 1546/ВСЗ запропоновано позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, оскільки позивач звільнився з військової служби 19.06.1982 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ.
ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом , в якому просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо неподання розпорядникові бюджетних коштів висновку стосовно виплати одноразової грошової допомоги з визначених законом підстав та зобов`язати вчинити певні дії.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року по справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо визнання розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.11.2015року, викладену в листі від 11.11.2015р., зобов*язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2015року про виплату одноразової грошової допомоги.
Постанова суду набрала законної сили і має силу закону.
Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
На виконання рішення суду, Харківський обласний військовий комісаріат направив висновок та пакет документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги на адресу Міністерства Оборони України, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 « Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги».
Харківський обласний військовий комісаріат листом повідомив, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби від 13.05.2016 року протокол № 35 п. 9 було відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що позивач звільнився з військової служби з в/ч НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ та що в поданих документах не має довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).
Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ. Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Приписами статті 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Нормативними актами, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги на момент встановлення позивачу 2 групи інвалідності, є Закон України №2011-XII, в новій редакції та доповненнями, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти
Згідно частини 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ч. 1 статті 16-2 Закону у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
З аналізу наведених норм закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Виходячи з тлумачення статті 16 Закону України №2011-ХІІ, суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року справа №21-446а14 та постанові від 21 квітня 2015 року справа №21-135а15.
Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України №2011-ХІІ, пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем на підтвердження поданий витяг з протоколу ЦВЛК від 19.02.2008 року № 122, в якому зазначено, що отримані позивачем поранення, мінно-вибухова травма ЧМТ ( контузія головного мозку), вогнепальне кульове поранення та їх наслідки ОСОБА_1 , пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов*язку.
Крім того, Переліком документів, що подаються для призначення одноразової грошової допомоги наведеним у п.3 Порядку № 499, не передбачено надання документу, який підтверджує, що інвалідність настала під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», чинної на час звернення позивача до відповідача із заявою про виплату одноразової допомоги,визначено, що особи, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Тобто, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та у розмірах відповідно до встановленої йому групи інвалідності,оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, травми, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту встановлення при повторному огляді ІІ групи інвалідності - 19.03.2014 року, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, а не з моменту звільнення з військової служби, тобто дата, що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії, визначено днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності.
Тобто, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та у розмірах відповідно до встановленої йому групи інвалідності, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Таким чином, 19.03.2014 року, з моменту встановлення інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов*язку ( довідка МСЕК серія 10 ААБ № 187642 від 19.03.2014), на підставі якої звернувся з заявою про отримання одноразової грошової допомоги, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону № 2011-XII та механізм розгляду таких заяв та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» .
Таким чином, оскільки позивач вперше в 2015 році звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги, то до спірних відносин належить застосувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення ІІ групи інвалідності.
В зв`язку з наведеним безпідставним є посилання Комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в витязі з Протоколу засідання № 35 п.9 від 13.05.2016 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу на відсутність підтвердження настання інвалідності первинно, з посиланням на Порядок, затверджений Постановою КМУ № 499 від 28 травня 2008 року.
На ствердження відповідача в запереченнях стосовно ненадання позивачем документів, що свідчать про причини та обставини поранення ( контузії, травми або каліцтва), і вважають, що таким чином позивачем було надано неповний пакет документів в порушення вимог п.3 Порядку № 499 так і вимоги п.11 Порядку № 975, у зв`язку з чим, неможливо вирішити питання про його право на отримання одноразової грошової допомоги, посилаючись на це, як ще на одну підставу, згідно якої просять в позові відмовити позивачу ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 4.7 Наказу № 530 від 14.08.2014 року « Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1249/26071, рішення ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовця оформлюється свідоцтвом про хворобу, довідкою ВЛК, витягом з протоколу засідання ВЛК. Після проходження ВЛК у разі звернення військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби) лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я оформляє необхідні документи на МСЕК для встановлення йому групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності.
У разі якщо особа має право на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та на інші допомоги або компенсаційні виплати у зв`язку з ушкодженням здоров`я, які установлені іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
В разі настання інвалідності подаються такі документи:
висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом ;
заява про виплату одноразової грошової допомоги ;
копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності;
копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва);
витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка);
копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я , по батькові та місце реєстрації;
копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копія сторінки паспорта з такою відміткою);
копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно п. 4.8. цього Наказу Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.
Отже, вищевказаним положенням передбачений обов`язок уповноваженого органу щодо письмового повідомлення заявника у разі відсутності документу, необхідного для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги.
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних повідомлень уповноваженого органу на адресу позивача про факт недостатності документів, доданих до заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги.
І вищевказане спростовує твердження представника Міністерства оборони України про те, що позивачем до заяви про виплату йому одноразової грошової допомоги не додано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травами або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Саме законодавцем встановлено обов`язок Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням останньому другої групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в призначенні йому одноразової грошової допомоги з підстав не надання документу, який підтверджує, що інвалідність настала під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на те, що позивач ставить питання про визнання протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в недотриманні вимог ч 2 ст. 19 Конституції України при вирішенні питання про призначення і виплати одноразової грошової допомоги, і визнання протиправним та скасування п.9 Протоколу від 13.05.2016 року № 35 Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, суд вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, рішення комісії в цій частині підлягає скасуванню, оскільки воно є безпідставним та таким, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.
При цьому враховуючи, що оскільки суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, то суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути повторно питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві від 25.12.2013 р. № 975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Щодо доводів відповідача, викладених у протоколі № 35 від 13.05.2016 та клопотанні про залучення другого відповідача, про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, мають здійснюватися не ним, а Державною прикордонною службою України, суд вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.
Згідно пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України № К/800/40725/15 від 01.12.2015.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в складі обмеженого контингенту Радянських Військ в Афганістані.
В свою чергу Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 - КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Відповідно до статті 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.
Після розпаду СРСР, прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекістану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.
Указом Президента Російської Федерації від 08 листопада 1992 року, був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикістан, через Громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.
У листопаді 2004 році всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу передані до складу Збройних сил Республіки Таджикістану.
Враховуючи наведене, вбачається, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала.
Поряд із цим, згідно з пунктом 1 Указу Верховної ради України від 30 серпня 1991 року № 1464 - XII, всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально - технічною базою переведені у відання України.
Приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Крім того, призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_3 .
За таких обставин справи, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, на нього розповсюджується дія положень ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що саме з боку відповідача має місце протиправна бездіяльність, яка полягає у неприйнятті відповідного рішення щодо призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги; наявна протиправна діяльність, яка полягає в поверненні документів ОСОБА_1 на доопрацювання, а також прийняття протиправного рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, шо не відповідає вимогам Порядку, затвердженого постановою КМУ № 975.
Оскільки звернення позивача Міністерство оборони України не розглянуло по суті та відповідного рішення не прийняло, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача - Міністерство оборони України розглянути заяву позивача та висновки ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 - денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення, суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За змістом цієї процесуальної норми слідує, що зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком. Однак, судом під час розгляду справи не встановлено обставин, що в майбутньому будуть слугувати підставою для невиконання відповідачем рішення, прийнятого за результатами розгляду даного спору, тому дана вимога задоволенню не підлягає.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.
Згідно частини 2 цієї ж статті ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ими суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 2 цієї ж статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб"єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
За таких обставин справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 86, ч. 1 ст. 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців , військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати відмову Міністерства оборони України протиправною в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013року «Про затвердження порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги …» та Наказу Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014року.
Визнати протиправним та скасувати п. 9 протоколу від 13 .05. 2016 року № 35 Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.
Визнати протправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні на адресу ОСОБА_1 листа, в якому зазначено, що витрати, пов*язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною Прикордонною Службою України.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути повторно питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату - 19.03.2014 року встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. за № 975 та Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення.
В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя: К.О. Омельченко