Справа № 815/3340/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3340/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області та з урахуванням уточнень до позовних вимог(а.с.38) просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу а саме в період з 16.11.2016 року по 06.04.2017 року на користь позивача.

В обґрунтування позову зазначалося, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року поновлено позивача на посаді, однак судом не було вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, такими чином позивач вважає, що має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 16.11.2016 року по 06.04.2017 року у розмірі 26862,30 грн.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_3 управління Національної поліції в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

З матеріалів справи вбачається, наказом начальника генерала поліції третього рангу ОСОБА_3 № 662 о/с від 06.04.2017 року, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року, винесеної у справі №815/6938/16 скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016 року №1434 о/с в частині звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_2 (М-106928), інспектора чергового Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Поновлено майора поліції ОСОБА_2 (М-106928) на посаді інспектора чергового Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Задовольняючи позовні вимоги судом зазначено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року поновлено позивача на посаді, однак судом не було вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, таким чином оскільки постанова у справі №815/6938/16 виконана шляхом прийняття наказу № 662 від 06.04.2017 року, то позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що у зв'язку із незаконним звільненням позивача, останньому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні позивача на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Згідно п.3.5.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499.

Згідно з п.1.7 Інструкції № 499 при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року поновлено позивача на посаді, однак судом не було вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом начальника генерала поліції третього рангу ОСОБА_3 № 662 о/с від 06.04.2017 року, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року, винесеної у справі №815/6938/16 скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016 року №1434 о/с в частині звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_2 (М-106928), інспектора чергового Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Поновлено майора поліції ОСОБА_2 (М-106928) на посаді інспектора чергового Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Таким чином оскільки постанова у справі №815/6938/16 виконана шляхом прийняття наказу № 662 від 06.04.2017 року то судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача, оскільки останній має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо доводів апелянта, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом по цій справі слід зазначити наступне.

Частиною першою ст. 233 КЗпП України зазначається, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України вбачається, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Разом з цим за змістом частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Виходячи з викладеного судова колегія зазначає, що оскільки порушене право позивача було відновлено шляхом прийняття постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року у справі №815/6938/16, якою поновлено майора поліції ОСОБА_2 на посаді інспектора чергового Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області то обгрутованим є висновок суду першої інстанції у цій справі щодо стягнення заробіток за час вимушеного прогулу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс-16.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.12.2017 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик