Справа № 265/8406/17
Суддя: Шиян В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/8406/17
Провадження №2-а/265/388/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

при секретарі - Єфремовій О.О.

за участю представника - Бірченко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України міста Маріуполя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

третя особа: Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певні дій. В обґрунтування своїх позовних вимог в подальшому уточнених, посилається на ті обставини, що вона з 23 червня 1991 року здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_3, яке видано Пенсійним фондом України міста Новоазовська 21 червня 1991 року. З 17 листопада 2014 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФУ міста Маріуполя Донецької області (стара назва - Управлінні Пенсійного фонду України Орджонікідзевського району міста Маріуполя Донецької області). В жовтні 2017 року на картковий рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» не була зарахована щомісячна пенсія. ОСОБА_2 було направлено лист до Лівобережного об'єднаного УПФУ міста Маріуполя про роз'яснення чому саме було призупинено виплату пенсії з жовтня 2017 року. Відповідачем була надана відповідь вiд 16 липня 2017 року з якої вбачається що виплата пенсії була зупинена на пiдставi протоколу рiшення комiсiї з питань призначення виплати пенсії внутрiшньо перемiщеноi особи № 47 вiд 03.08.2017 року про припинення соціальних виплат на пiдставi акту обстеження, у зв'язку з не підтвердженням факту мешкання на території Лiвобережного району мiста Марiуполя. Було рекомендовано звернутися до територіального управлiння Пенсiйного фонду для вiдновлення пенсії.

З такими діями Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області позивачка не згодна, та посилаючись на ст. 8, 19, 46, 64, 92 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 1 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», п.5 Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275, ч. 2 ст.14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу із тероризмом», ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», практику Європейського суду з прав людини, вважала, що втручання у її приватне життя з боку відповідача було здійснено поза законом, припинення виплати їй пенсії здійснено поза процедурою, встановленою законом, так як з відповіді відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території. У зв'язку з чим просила суд визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії, виплатити виниклу заборгованість, на розрахунковий рахунок на яки проводилась виплата пенсії до її зупинення.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надав заяву про розгляд справи у її відсутність у зв'язку з похилим віком та поганим самопочуттям, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача Бірченко М.С. проти задоволення позову заперечував. Надав суду письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні. Пояснив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком з листопада 2014 року. Виплату пенсії переведено з територіального управління ПФУ в місті Новоазовськ, так як позивачка є внутрішньо переміщеною особою. З 01 листопада 2017 року виплата пенсії позивачці була зупинена, так як у вересні 2017 року Управлінням соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради було прийнято рішення щодо припинення соціальних виплат внутрішньо переміщенній особі, яка не пройшла фізичну ідентифікацію.

Представник третьої особи Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Василів О.С. (яка діє на підставі довіреності) в судове засідання не з'явилась, від неї в матеріалах справи є заява з проханням слухати справу за її відсутності, посилаючись на письмові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_2 перебуває на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району з 17 листопада 2014 року, за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1. До Управління було направлено відомості від ПАТ «Державний ощадний банк України» про те що ОСОБА_2 не пройшла фізичної ідентифікацію. Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України міста Маріуполя в До¬нецькій області на адресу управління були надані списки осіб для здійснення додаткової перевірки. Державним соціальним інспектором управління при проведенні перевірки фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, не вдалося скласти відповідний акт оскільки на момент перевірки ОСОБА_2 за вказаною адресою не перебувала, тому було залишено повідомлення про необхідність протягом 3-х робочих днів з'явитися до управління для проходження фізичної ідентифікації. У вказаний термін ОСОБА_2 до управління не з'явилась, тому на засіданні районної комісії 03 серпня 2017 року було прийнято рішення щодо припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, яка не пройшла фізичну ідентифікацію. Копія протоколу від 03 серпня 2017 року за № 47 та витяг з рішенням районної комісії були передані до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя в Донецькій області.

Суд вислухав думку відповідача, дослідив матеріали справи, приходить до наступного.

З досліджених матеріалів справи, а саме: копії паспорту громадянина України та копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії пенсійного посвідчення, копії довідки від 17 листопада 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповіді Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з міста Новоазовськ і з листопада 2014 року отримує пенсію за віком в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, а з 01 жовтня 2017 року виплата пенсії призупинена, і вказані обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними. ( а.с.4 - 7).

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про зупинення з 01 жовтня 2017 року виплати пенсії позивачці ОСОБА_2 відповідачем суду не надано. Представник відповідача зазначив, що таке рішення у формі процесуального документу не приймалося.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Новоазовськ.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Заперечуючи проти позову, представники відповідача та третьої особи посилаються на положення Закону Украни «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII від 20.10.2014).

Однак, за положеннями Преабули вказаного Закону, цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з полоденнями ст. 7 Закону № 1706-VII від 20.10.2014 року для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, зазначений закон у відповідності з Конституцією України розділяє різні види державного забезпечення, а саме, пенсійне забезпечення від соціального страхування та соціальних послуг.

Натомість, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 365 від 08.06.16 року, затвердив Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, в яких об'єднав у категорію соціальних виплат пенсії (щомісяче довічне грошове утримання), довічні державні стипендії, усі види соціальної допомоги та компенсацій, матеріальне забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг.

Жоден Закон України не містить визначення такої групи виплат як «соціальні виплати».

Закон України «Про соціальні послуги» встановлює, що соціальні послуги - це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем.

Згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

А Законом України «Про пенсійне забезпечення» (стаття 2) передбачені два види державних пенсій: а) трудові пенсії; б) соціальні пенсії.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 є отримувачем трудової пенсії за віком, в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області соціальні послуги/виплати не отримує.

Зупинення виплати пенсії позивачці відбулося без прийняття будь-якого рішення відповідачем, на адресу Управління соціального захисту Лівобережного району було направлено відомості від ПАТ «Державний ощадний банк України» про те що ОСОБА_2 не пройшла фізичної ідентифікацію. Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України міста Маріуполя в До¬нецькій області на адресу управління були надані списки осіб для здійснення додаткової перевірки. Оскільки перевірка не була пройдена, Управлінням соціального захисту Лівобережного району Маріупольської міської ради було направлено протокол № 47 від 03.08.2017 року до пенсійного фонду. З 01 жовтня 2017 року відповідачем виплата пенсії ОСОБА_2 була зупинена.

Тобто, право на отримання пенсії (а не соціальної послуги (виплати, допомоги) стало залежним від місця проживання позивачки, яка є громадянкою України, та при цьому отримує пенсію в ПАТ «КБ»Приватбанк» а не в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що відповідач Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 жовтня 2017 року зупинив виплату пенсії позивачці, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачці сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Що стосується позовних вимог в частині виплати виниклої заборгованість, на розрахунковий рахунок на який проводилась виплата пенсії до її зупинення а саме на картковий рахунок відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк», то 14 липня 2017 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області з цього приводу вже було винесено постанову та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя поновити з 01.03.2016 року виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, на розрахунковий рахунок НОМЕР_2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» без обмеження виплати пенсії кінцевою датою строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи № від 14.11.2014 року. Постанова набрала законної сили 29 вересня 2016 року.

У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язання поновити виплату їй пенсії та виплатити виниклу заборгованість підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158-163 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України міста Маріуполя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа: Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради - задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення з 01 жовтня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 виплату пенсії за віком з 01 жовтня 2017 року та виплатити виниклу заборгованість, на розрахунковий рахунок на який проводилась виплата пенсії до її зупинення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області на користь держави судовий збір у сумі 640,00 гривен.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ___________________________ Шиян В.В.