Справа № 756/15909/17
Суддя: Шевчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Пр. № 2-а/756/447/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення пенсійних виплат та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії щомісячно на загальних підставах за місцем його реєстрації відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням заборгованості з моменту припинення виплат, а саме з 01 вересня 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 1995 року перебуває на пенсії, йому призначено пенсійні виплати у розмірі 7 264,59 грн. на місяць. У липні 2014 року прибув до м. Києва та став на облік як внутрішньо переміщена особа у зв'язку з вимогами законодавства. У січні 2015 року змінив своє постійне місце проживання на м. Київ, оселившись у належній йому на праві приватної власності квартирі. Позивач вказує, що зареєстрував своє місце проживання у встановленому законодавством порядку, знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб, про що повідомив відповідача та отримував пенсійні виплати на загальних підставах за місцем свого проживання у м. Києві до серпня 2017 року включно.

З вересня 2017 року пенсійні виплати позивачу були припинені, про що відповідач повідомив його письмово, вимагаючи надати довідку про облік в якості внутрішньо переміщеної особи.

Позивач неодноразово звертався з вимогою поновити пенсійні виплати, але відповідачем виплати відновлено не було. Позивач посилається на те, що не є внутрішньо переміщеною особою з моменту реалізації ним права на вільний вибір місця проживання та реєстрації його у встановленому порядку та нав'язування статусу внутрішньо переміщеної особи за ознакою територіального походження є протиправним та дискримінаційним. Також позивач зазначає, що перебуває у похилому віці, є інвалідом ІІ групи з різким обмеженням життєдіяльності, та пенсійні виплати є для нього єдиним джерелом доходів, відтак протиправні дії відповідача щодо невиплати пенсії суттєво порушують його основоположні права.

Відповідач через свого представника надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у позові у повному обсязі, оскільки у позивача відсутня довідка про відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи для поновлення виплати пенсії на даний час. По питанню поновлення виплати пенсії позивачу, останній повинен звернутись особисто до Оболонського відділу обслуговування громадян, до заяви необхідно надати довідку про відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на пенсії з 1995 року, має статус «Дитина війни», є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою МСЕК. Позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Згідно відмітки у паспортному документі з серпня 1980 року був прописаний за адресою АДРЕСА_1.

Згідно довідки Управління праці та соціальної політики Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №3005-2414 від 11.11.2014 року позивач був взятий на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або проведення антитерористичної операції.

З 22 січня 2015 року місце проживання позивача змінено та зареєстровано за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України.

Відповідно до листа Управління праці та соціальної політики Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №01-34/19387 від 02.11.2016р. позивача знято з обліку внутрішньо переміщеної особи відповідно до його заяви. Листом Управління праці та соціальної політики Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №01-33/09-9062 від 09.11.2016р. позивачу повторно повідомлено, що його знято з обліку внутрішньо переміщеної особи у зв'язку з поданою заявою та йому відмовлено в обліку внутрішньо переміщеної особи.

Протягом 2017 року позивач отримував пенсійні виплати на картковий рахунок в АТ Ощадбанк, що підтверджується банківською випискою.

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом №47154/06 від 16.08.2017р. повідомило позивача про те, що він перебуває на обліку в управлінні з 01.07.2014 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» як внутрішньо переміщена особа, а тому для відновлення пенсійних виплат позивачу необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

20 вересня 2017 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням відновити пенсійні виплати оскільки він проживає та зареєстрований у місті Києві та більше не перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, про що надав копію паспортного документу та листи Управління праці та соціальної політики Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №01-34/19387 від 02.11.2016р. та №01-33/09-9062 від 09.11.2016р.

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом №1490/6-1192 від 06.10.2017р. у відповідь на звернення позивача повідомило, що підстави для відновлення виплати пенсії відсутні оскільки документ про відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи не надано та для відновлення виплат необхідно надати довідку про відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи.

17 листопада 2017 року позивач ще раз звернувся до відповідача з заявою про відновлення пенсійних виплат та повторно надав копію паспортного документу та листи Управління праці та соціальної політики Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №01-34/19387 від 02.11.2016р. та №01-33/09-9062 від 09.11.2016р. Крім того, як вбачається з письмового звернення, позивач також звертався до посадових осіб відповідача особисто, проте пенсійні виплати позивачу відновлені не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене статтею 46 Конституції України право деталізоване у Законах України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно статті 90 Закону України «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є громадянином України і у відповідності до частини 1 статті 26 Закону Україні «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком, яка була йому призначена та виплачувалась до серпня 2017 року включно.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що жодна з підстав, передбачених законом для припинення виплати пенсії відсутня, відтак припинення пенсійних виплат позивачу є протиправним. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачає такої підстави для припинення виплати раніше призначеної пенсії як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи чи документа про відмову у її видачі.

Відповідно до частини другої статті 49 цього Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Як вбачається з листа відповідача від 06.10.2017р. позивача прийнято на облік до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та виплату пенсії поновлено з 01.08.2014р. Пенсія виплачувалась відповідачу також і після зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи у листопаді 2016 року, а саме до серпня 2017 року включно, тобто в розпорядженні відповідача є документи, необхідні для поновлення виплати пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

З матеріалів справи вбачається, що позивач після реєстрації місця проживання у м.Києві та відмови від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, особисто звертався до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на загальних підставах.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що містяться в адресованих позивачу листах, на норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, він визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг.

Водночас, з моменту зміни місця проживання позивача та реєстрації нового місця проживання відповідно до вимог чинного законодавства, позивач втратив статус внутрішньо переміщеної особи.

Поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Стаття 2 вказаного Закону передбачає, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Наведене у статті 1 названого Закону поняття "внутрішньо переміщеної особи", як особи "яку змусили залишити або покинути своє місце проживання" не виключає можливості для особи, яка в певний період часу проживала на певній території, реалізовувати своє право на вільне обрання місця проживання, оскільки протилежне свідчило б про дискримінацію за ознакою територіального походження.

Частина перша статті 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає вільний вибір місця проживання чи перебування як право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що змінивши місце проживання та зареєструвавши його у встановленому законодавством порядку, позивач реалізував своє конституційне право на вільне обрання місця проживання та втратив статус внутрішньо переміщеної особи. Відтак законодавство, яким врегульовано питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 року по справі №К/800/9994/17, ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017р. по справі №758/7139/17, від 01.08.2017р. по справі 758/3571/17.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача, відтак позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії починаючи з 01.09.2017 року, тобто з часу припинення виплати, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. 46 Конституції України, ст.ст. 46, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1-3, 5-6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 17, 18, 19, 71, 72, 99, 104, 162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо призупинення пенсійних виплат ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити виплату пенсії щомісячно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на загальних підставах за місцем реєстрації відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням заборгованості з моменту припинення виплат, зокрема з 1 вересня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя: А.В. Шевчук