Справа № 804/2521/17
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/2521/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2017 року

справа № 804/2521/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Суховарова А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМКО» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМКО» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМКО» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000389147 від 04.04.2017 року про зменшення розміру від’ємного значення суми податку на додану вартість на суму 212 750,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки щодо недійсності правовідносин з контрагентами позивача: ТОВ «Т-М.Київ», ПП «Юніфол», ТОВ «Астійкс», ТОВ «Трейдпром-Імпекс», ТОВ «Ронерс» ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Господарські операції між позивачем та його контрагентами є реальними та підтверджуються первинними документами, на момент правовідносин контрагенти мали необхідний обсяг правосуб'єктності та були зареєстровані як платники податку на додану вартість, що свідчить про протиправність дій відповідача та наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у 2016 році ТОВ «СЕМКО» податковою інспекцією було проведено перевірку, в ході якої було досліджено:

операції з ТОВ «Т-М Київ» за травень-червень 2015 року;

операції з ТОВ «Трейдпром-імпекс» за червень 2015 року;

операції з ТОВ «Ронес» за липень 2015 року.

За результатами перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення щодо податку на додану вартість, які були оскаржені в судовому порядку. Постановою

Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 804/1986/16, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року, встановлено реальне здійснення операцій з контрагентами, а податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано. Судові рішення набрали законної сили. Висновки проведеної перевірки, що оскаржуються у даній справі співпадають з висновками попередньої перевірки, які вже було оскаржено позивачем та задоволено у судовому порядку. За нормами статті 72 КАС України позивач звільнений від доказування обставин, встановлених рішенням в адміністративній справі за участю позивача, що набрало законної сили. Рух активів позивача, який зумовлює і зміну майнового стану, був встановлений при розгляді справи. Зокрема, встановлено надходження товару позивачу і продаж товарів покупцям, в тому числі продаж товару, що був перероблений під час надання послуг. При цьому, товар, що надавався на переробку, є імпортованим товаром, що ввозився на митну територію України по ВМД, декларувався та оформлювався при фактичній наявності на митниці, відповідні коди УКТ ЗЕД зазначені у податкових накладних згідно вимог підпункту і) пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України. Спеціальна правоеуб’єктність контрагентів (наявність свідоцтв платників ПДВ) підтверджена матеріалами справи. Враховуючи основний вид діяльності позивача - оптова торгівля замороженими продуктами, придбання такого товару і послуг для обробки такого товару безпосередньо пов’язано із господарською діяльністю позивача.

Представники позивача у судовому засіданні підтримують доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягають на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, (пункт 1.1 частини 1 статті 1 Податкового кодексу України)

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 15.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 01.03.2017 року по 07.03.2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Семко» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки 15.03.2017 року складено акт №2304/04-36-14- 03/38334403 про встановлення наступних порушень:

п.п. 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п. 134.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 642833 грн. (за 2015 рік);

п.44.1 ст.44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення з податку на додану вартість на загальну суму 212750 грн. (березень 2016 року), занижено податок на додану вартість у сумі 237952 грн., у тому числі: грудень 2015 року - 122561 грн., лютий 2016 року - 115391 грн.

04.04.2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято:

Правомірність прийняття вищевказаних податкових повідомлень-рішень винесено на розгляд колегії суддів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: - а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; - б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; - в) ввезення товарів на митну територію України; - г) вивезення товарів за межі митної території України; - е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного

періоду зокрема, у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Семко» та ТОВ «Т-М.Київ» укладено договір поставки №2015-17П від 01.04.2015 року, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.

Продавцем виписано податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду, розрахунок за вказаним договором здійснено у безготівковій формі, що підтверджено виписку з банківського рахунку.

01.01.2015 року між ТОВ «Семко» та ПП «Юніфол» укладено договір поставки №2015-30П, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.

На підставі вказаного договору ПП «Юніфол» виписано на адресу позивача видаткові накладні на товар (ягоди в асортименті заморожені) №14 від 19.01.2015 року, №15 від 20.01.2015 року, №16 від 22.01.2015 року, №174 від 29.01.2015 року та податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.

01.12.2014 року між ТОВ «Семко» та ТОВ «Астійкс» укладено договір поставки №2015-2П, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.

На підставі вказаного договору ТОВ «Астійкс» виписано на адресу позивача видаткові накладні на товар (ягоди в асортименті заморожені) №15 від 12.01.2015 року, №16 від 13.01.2015 року, №19 від 14.01.2015 року, №20 від 14.01.2015 року та податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Згідно договору №ПБ1-2014-2П від 01.02.2015 року ТОВ «Астійкс» як первісним кредитором переведено на нового кредитора ТОВ «Флеш Консалт» борг у розмірі 348785,15 грн., що виник на підставі договору №2015-2П від 01.12.2014 року.

Між ТОВ «Семко» (замовник) та ТОВ «Астійкс» (виконавець) укладено договір про надання послуг №2015-1 У, предметом якого є виконання робіт: навантаження та розвантаження товарів, очищення товару, перепакування товару.

Договірні зобов'язання оформлено: актом здачі-прийняття робіт №17 від 13.01.2015 року, актом здачі-прийняття робіт №18 від 13.01.2015 року, актом здачі- прийняття робіт №21 від 14.01.2015 року, актом здачі-прийняття робіт №22 від 15.01.2015 року, актом здачі-прийняття робіт №22 від 15.01.2015 року, податковими накладними, сума ПДВ за якими включено ТОВ «Семко» до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Між ТОВ «Семко» (замовник) та ТОВ «Ронерс» (виконавець) укладено договір про надання послуг №2015-08У, предметом якого є виконання робіт: навантаження та розвантаження товарів, очищення товару, перепакування товару.

На підтвердження здійснення розрахунку за вказаним договором ТОВ «Семко» надано виписку по банківському рахунку від 21.07.2015 року, виписку по банківському рахунку від 19.08.2015 року про сплату 35 477,54 грн.

року між ТОВ «Семко» та ТОВ «Трейдпром-Імпекс» укладено договір поставки №2015-12П, предметом якого є постачання товару у кількості, асортименті та за ціною згідно накладними, які є невід'ємними частинами договору.

Розрахунок за вказаним договором здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого ТОВ «Семко» надано виписки з банківського рахунку.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне отримання позивачем товару, що був предметом вищезазначеного договору, обсяг товару та його оплату.

На поставлений товар контрагентом позивача виписано податкові накладні, на підставі яких сума податку на додану вартість внесена позивачем до складу податкового кредиту. Видані позивачеві контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства.

Використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджено матеріалами справи і не спростовано податковим органом.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять, як не містить таких висновків і акт перевірки.

Вказаним спростовуються висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів реальності виконання сторонами договору. При цьому, судом першої інстанції не наведено висновків щодо невідповідності вказаних первинних документів вимогам законодавства чи порушень відображення господарських операцій за вказаним договором в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Необгрунтованими є висновки суду першої інстанції про необхідність підтвердження господарської операції сертифікатами якості поставленого товару, оскільки сертифікат якості містить виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, та не є первинним документом бухгалтерського та податкового обліку, який би підтверджував здійснення господарської операції.

Таким чином, відсутність сертифікатів якості, при наявності інших первинних документів, не може бути належним доказом відсутності реального здійснення господарських операцій.

В силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Крім того, при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що у 2016 році податковою інспекцією було проведено перевірку TOB «СЕМКО», в межах якої було досліджено ті ж операції, що і в межах справи, яка розглядається, а саме - операції з ТОВ «Т- М Київ» за травень-червень 2015 року; операції з ТОВ «Трейдпром-імпекс» за червень 2015 року; операції з ТОВ «Ронес» за липень 2015 року.

За результатами перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення щодо податку на додану вартість, які були оскаржені в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня

року у справі № 804/1986/16, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року, встановлено реальне здійснення операцій з контрагентами, а податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано.

Судові рішення набрали законної сили.

За приписами частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Викладені обставини свідчать, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до статті 202 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами частини 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За викладених обставин, судовий збір, сплачений позивачем за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 32 978,61 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача.

Керуючись п.З ч.І ст. 198, п.4 ч.І ст. 202, ст.ст.205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМКО» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМКО» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення №000389147 від 04.04.2017 р. про зменшення розміру від’ємного значення суми податку на додану вартість на суму 212750,00 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМКО» судовий збір у розмірі 32 978,61 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі у порядку, встановленому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко