Справа № 369/12406/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

Секретар судового засідання: Хаврат О.О.

За участі представника позивача: Писаненко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.17р. у справі №369/12406/17 за позовом Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області до Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 про затримання з метою ідентифікації

у с т а н о в и в:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.17р. адміністративний позов задоволено: затримано з метою ідентифікації громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 з утриманням в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (адреса: 15044, АДРЕСА_1) на строк, необхідний для ідентифікації громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, але не більш як шість місяців.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до суду з даним позовом до суду поза межами визначених законом повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.11.17р. під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері працівниками Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області спільно з працівниками Управління ДМС України в Київській області та Києво-Святошинського ВП ГУ НП України в Київській області у Києво-Святошинському районі Київської області поблизу ТЦ «Ашан», який розташований за адресою: Київська область, с. Петропавлівська Борщагівка, Кільцева дорога, 4 був виявлений громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали йому право законно перебувати на території України на визначений термін.

Цього ж дня, посадовими особами міграційної служби відносно Відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКО №083607 та постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПР МКО №083607.

У письмових поясненнях Відповідач вказав на те, що на територію України прибув у 2008 році з метою незаконного працевлаштування, на даний час на території України перебуває нелегально (а.с.10).

У зв'язку з цим, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані підстави для затримання Відповідача з метою його ідентифікації.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною першою статті 26 Закону України від 22.09.11р. № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 3773-VI) передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їхні дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Частиною 4 статті 30 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 1 статті 183-7 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до частини 2 вказаної статті, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до частини 7 статті 183-7 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органам і підрозділам надано право на звернення до суду з позовом про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, з додержанням процедури визначеної Законом № 3773-VI. Ідентифікація таких осіб здійснюється саме у межах процедури видворення такої особи за межі території України.

У свою чергу, задоволення позову про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе виключно у процедурі видворення у разі ухилення іноземця або особи без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, від виконання рішення про його примусове видворення, у разі перешкоджання проведення процедури видворення або у разі, якщо існує ризик його втечі.

З матеріалів справи не вбачається, що відносно Відповідача було прийняте рішення про його примусове видворення.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції»(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Тобто, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись субґєктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд при розгляді адмінітсративних спорів (стаття 2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субґєкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень вказаному критерію не може бути підставою для задоволення позову субґєкта владних повноважень.

Враховуючи, що Позивач з даним позовом звернувся до суду у непередбачений законом спосіб, за відсутності рішення про примусове видворення Відповідача, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 183-7, 202, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.17р. у справі №369/12406/17 - задовольнити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.17р. у справі №369/12406/17 - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 06.12.17р