Справа № 438/86/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/11317/17

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Макарика В.Я.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року у справі №438/86/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

20.01.2017 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 митниці ДФС, просив визнати протиправною та скасувати постанову №5387/20908/16 в справі про порушення митних правил від 28.12.2016, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 04.10.2017 в задоволені позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Бориславського міського суду Львівської області від 04.10.2017 та прийняти нову, якою задовольнити позов. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення до митного органу у строк, встановлений законодавством як протиправна бездіяльність, не може вважатись триваючим правопорушенням. Вказує, що днем вчинення правопорушення в даному випадку є наступний за останнім днем граничного терміну вивезення транспортного засобу (товару) за митну територію України, тобто 11 день. Зазначає, що в розясненнях ОСОБА_5 юстиції України чітко сказано, що триваючими визнаються правопорушення, які розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, а не з конкретного дня вчинення правопорушення, а так само чітко встановлено, що триваючі правопорушення припиняються або виконанням регламентованих обовязків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності, а при вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України припинити його шляхом виконання обовязків, будучи при цьому не притягнутим до відповідальності, вже неможливо, так як воно є закінченим з настанням конкретної дати, індивідуальної в кожному окремому випадку, так само як і сам факт виявлення митним органом даного правопорушення не припиняє його, так як транспортний засіб залишається на митній території України. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не заперечує проти того, що він в силу певних обставин вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.470 МК України і будь-яке правопорушення триває після його вчинення, але це не означає, що раз правопорушення триває після його вчинення воно є триваючим. Вважає, що строк давності притягнення позивача до відповідальності закінчився 27.08.2016. Крім того, апелянт звертає увагу, що 04.10.2016 митним органом було виявлено вказане правопорушення шляхом перевірки баз даних і ніщо не заважало виявити дане правопорушення та притягнути позивача до відповідальності в встановлений законодавством шестимісячний строк.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 05.02.2016 ОСОБА_4 ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Краковець» ОСОБА_1 митниці ДФС транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», VIN WVWZZZ3AZSE076974, д.н.з. RJA55813, який зареєстрований на території ОСОБА_6.

Під час перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України та автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» встановлено, що зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 12.12.2016 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

ОСОБА_1 митниці ДФС від 14.10.2016 №19344/13-70-20/Г/29 ОСОБА_4 запрошувався до львівської митниці ДФС для надання пояснень щодо не вивезення автомобіля марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», VIN WVWZZZ3AZSE076974, д.н.з. RJA55813 та участі у складені протоколу про порушення митних правил до 12.12.2016 з 09 до 16 год (а.с.35).

12.12.2016 державним інспектором ВМО №4 м/п «Краковець» ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_7 складено протокол про порушення митних правил №5387/20908/16, згідно з яким станом на 12.12.2016 транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», VIN WVWZZZ3AZSE076974, д.н.з. RJA55813 з митної території України не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства не поміщений, відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, ОСОБА_4 не надав. Таким чином, зазначено, що ОСОБА_4 перевищив встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. Зазначені дії мають ознаки порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України (а.с.31-32).

28.12.2016 в.о.заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_8 винесено постанову в справі про порушення митних правил №5387/20908/16, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень (а.с.13-14).

Вважаючи вказану постанову незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3, представник ОСОБА_4, звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.1 ст.381 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Статтею 90 МК України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до положень ст.102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу (ч.5 ст.102 МК України).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до пункту 2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режим, затвердженого Наказом ОСОБА_5 фінансів України від 31.05.2012 № 657, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №657) обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Згідно з п.3 Розділу 8 Порядку №657 залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.5 Розділу 8 Порядку №657 якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що законодавством чітко визначені умови можливості невключення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

В адміністративному позові та апеляційній скарзі представником позивача зазначено, що транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», VIN WVWZZZ3AZSE076974, д.н.з. RJA55813 ввезено в режимі транзит з метою особистого користування, однак внаслідок аварійного пошкодження двигуна вийшов з ладу і не міг самостійно пересуватись, а тому лафетою був доставлений на СТО, де встановили причину поломки і визначили орієнтовну вартість ремонтних робіт. Позивач зазначив, що не мав фінансової можливості ні відремонтувати транспортний засіб, ані вивезти автомобіль за межі митної території України лафетою. Водночас, будучи необізнаним в правовому полі в порядку ст.192 МК України не повідомив найближчий митний орган про неможливість своєчасного вивезення транспортного засобу за межі митної території України.

Відтак, факт ввезення позивачем на митну територію України транспортного засобу в митному режимі транзит, а також невивезення за межі митної території України автомобіля в межах встановленого строку та не поміщення у інший митний режим - не заперечується позивачем, докази дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків, позивачем суду не подано, до закінчення строку транзитного перевезення позивач не звертався до митних органів для продовження такого строку, письмово не інформував про факт аварії або дію обставин непереборної сили, не інформував про місце знаходження транспортного засобу, тому в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України.

Водночас, як в позовній заяві, так і у апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 покликається на винесення постанови в справі про порушення митних правил №5387/20908/16 поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності, так як допущене позивачем правопорушення не є триваючим.

Вказані покликання суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.467 МК України встановлено, що, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Зміст ст.467 МК України не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими. При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що такими є правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Обов'язковим елементом складу правопорушення, передбаченого ст.470 МК України щодо не вивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов'язок вивезення за межі України, є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, а тривати дане правопорушення може від кількох днів до кількох років.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у рішенні від 09.06.2016 (справа К/800/8583/16), від 29.02.2016 (справа К/800/5091/16), від 14.06.2016 (справа К/800/45025/15) та від 06.07.2017 (справа К/800/32535/16).

Окрім того, ОСОБА_5 доходів і зборів України від 30.08.2013 №16666/7/99-99-24-03-09-17, за результатами розгляду листа ОСОБА_1 митниці від 10.06.2013 №6.1/12-375 щодо можливості накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України (далі - МК України), впродовж шести місяців з дня його виявлення, надано роз'яснення згідно з яким: «Враховуючи, що ст.467 МК України не дає вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатує належність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені ст.469, 477-485 МК України, вважаємо, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України, за наявності підстав віднесення його до категорії триваючих (наприклад, при втраті товарів, не доставлених до митниці у встановлений ст.95 МК України строк тощо) не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення».

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правопорушення передбачене ст.470 МК України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому вважається формально закінченим з моменту фіксування такого у протоколі про порушення митних правил, а адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Пунктом 1 ч.1 ст.491 МК України встановлено, що підставою для порушення справи про порушення митних правил є безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Відповідно до ст.488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно з положеннями ст.494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій посадових осіб з перевірки наявності в діях особи складу правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.527 МК України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримані законодавчі вимоги щодо порядку фіксування обставин у протоколі про порушення митних правил №5387/20908/16 та винесення постанови в справі про порушення митних правил №5387/20908/16.

Враховуючи, що будь-яких інших даних щодо більш раннього виявлення вчиненого позивачем правопорушення судом апеляційної інстанції не встановлено, тому саме з 14.10.2016 - дня скерування ОСОБА_4 листа №19344/13-70-20/Г/29, яким повідомлено про наявність підстав для винесення протоколу про порушення митних правил, слід починати відлік строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Оскільки до моменту винесення оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил №5387/20908/16 сплинуло менше ніж шість місяців з моменту виявлення відповідачем вчиненого правопорушення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що строк, передбачений ст.467 МК України пропущено не було, а оскаржена постанова винесена правомірно.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Бориславського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року у справі №438/86/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_9
судді ОСОБА_10
ОСОБА_2

Повний текст Ухвали складено 08.12.2017