Справа № 304/845/17
Суддя: Шешеня М. О.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/845/17
Провадження № 2-а/304/32/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що згідно записів його трудової книжки, він наказом №249 від 01 жовтня 1980 року був прийнятий на посаду шліфувальника на завод «Стеатит», однак наказом №23 від 02 січня 1996 року позивача було звільнено з роботи по переводу за домовленістю між керівниками в МПП «СТТ-ЛГД» на посаду електрика пятого розряду, про що свідчать записи в трудовій книжці. Згідно наказу фонду Держмайна у звязку з приватизацією, наказом №3/39 від 29 березня 1994 року завод «Стеатит» перейменований у відкрите акціонерне товариство «Стеатит», правонаступником якого на сьогоднішній день є товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит». Після досягнення пенсійного віку, 04 березня 2016 року він звернувся до Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, працівники відповідача повідомили, що йому призначено пенсію з 10 лютого 2016 року, однак без врахування періоду роботи у ВАТ «Стеатит», при цьому будь-якого письмового повідомлення про призначення такої пенсії йому не надавали. ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України Закарпатської області його було проінформовано, що запис в трудовій книжці про звільнення з ВАТ «Стеатит» 02 січня 1996 року завірений підписом відповідальної особи, однак печатку заводу практично не видно, у звязку з чим, працівники Пенсійного фонду, неодноразово зверталися у телефонному режимі та письмово до керівництва ВАТ «Стеатит» для підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 у їхньому товаристві, але відповіді так і не отримали. Пенсію йому було обчислено тільки з урахуванням страхового стажу 16 років 10 місяців 23 дні та призначено у розмірі всього 949 грн. Разом з цим, йому взагалі не було враховано період стажу роботи у ВАТ «Стеатит» з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 року. Оскільки, відмову у врахуванні до загального стажу роботи у ВАТ «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит») позивача вважає незаконною, а дії Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення, а тому просить визнати протиправними дії Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у зарахуванні йому період роботи з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік до загального стажу роботи, а також зобовязати Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати йому період роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит» код 14313814) з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік в страховий стаж при призначенні пенсії та зобовязати провести перерахунок пенсії з врахуванням стажу з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік з дня її призначення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не зявилися, однак позивач подав заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідач свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглянув справу у його відсутності, що відповідає положенням ст.128 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 в 2016 році досяг пенсійного віку та згідно записів трудової книжки він у період з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 року працював на заводі «Стеатит» (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит»).

Також встановлено, що 04 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення йому пенсії за віком, однак останньому відповідачем при призначенні пенсії взагалі не було враховано період стажу його роботи на заводі «Стеатит» (правонаступник якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит») за період з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік.

Разом з цим встановлено, що підставою для відмови позивачу у зарахування такого трудового стажу слугувало те, що запис на стор. 21 Трудової книжки про звільнення з ВАТ «Стеатит» звірений підписом відповідальної особи, але печатки заводу практично не видно.

Крім цього встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит» не сумнівається в дійсності записів в трудовій книжці позивача, однак надати підтверджуючі документи вони не змозі у звязку з тим, що приміщення, в якому знаходяться всі архівні документи з кадрових питань, опечатані працівниками поліції.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.256 КЗпП України працівники та члени їх сімей мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника, а також за вислугу років відповідно до закону.

Також, згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. а ст.3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що згідно наданої позивачем трудової книжки він в період з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 року працював на заводі «Стеатит» (правонаступник якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит»), про що свідчать відповідні записи, а також того, що у нього виникли певні труднощі в оформленні пенсії, які не можуть бути вирішенні ним в позасудовому порядку, а тому суд, з метою не порушення його конституційного права на пенсійне забезпечення, приходить до висновку, що заявлений позивачем позов слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.19,46 Конституції України, ст.ст.48, 256 Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 1,3,12,56,62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.2,71,158-167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати дії Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 період роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит») з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік до загального стажу роботи - неправомірними.

Зобовязати Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 період роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Стеатит» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський «Стеатит») з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік в страховий стаж при призначенні пенсії та провести перерахунок пенсії з врахуванням стажу з 01 жовтня 1980 року по 02 січня 1996 рік з дня її призначення.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_4