Справа № 226/2048/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/2048/17
Провадження № 2-а/226/158/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.12.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача за довіреністю Самойленка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом, вказавши, що вироком Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 14.11.1989 його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.206 КК УРСР до одного року виправних робіт за місцем роботи з утриманням 10 відсотків із заробітної плати щомісяця в дохід держави. Зазначене покарання він відбув за місцем роботи на шахті ім. О.Г. Стаханова п/о «Красноармійськвугілля» в період з 02.02.1990 по 02.02.1991.

На теперішній час він досяг 50-річного віку і у нього виникло право на отримання пенсії на пільгових умовах, передбачених ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Але рішенням відповідача №1850 від 07.09.2017 в призначенні такої пенсії йому було відмовлено у зв'язку з недостатністю страхового стажу. Так, управління не зарахувало до стажу його роботу під час відбування виправних робіт, нарахувавши йому стаж 20 років 07 місяців 12 днів, в той час як для призначення пенсії потрібно не менше 21 року 6 місяців. В разі врахування періоду відбування покарання у страховий стаж його стажу буде достатньо для отримання жаданої пенсії. Рішення відповідача вважає протиправним, просить скасувати його і зобов'язати управління зарахувати до його страхового стажу спірний період його праці з 02.02.1990 по 02.02.1991.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та наполягав на їхньому задоволенні.

Представник відповідача Самойленко А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмові заперечення управління, згідно з якими позивач на обліку в управлінні не перебуває. 19.08.2017 він звернувся до управління із заявою про призначення пенсії відповідно до п.2 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 07.09.2017 рішенням №1850 йому було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача складає 20 років 07 місяців 12 днів, в той час як для призначення пенсії потрібно не менше 21 року 6 місяців. Час відбування покарання ОСОБА_1 з 02.02.1990 по 02.02.1991 може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого, однак документи для включення цього періоду відсутні, тому у відповідача так само відсутні правові підстави для врахування спірного періоду для призначення пенсії.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Червоногвардійського районного народного суду м. Макіївки Донецької області від 14.11.1989 ОСОБА_1 було визнано винуватим за ч.1 ст. 206 КК УРСР та засуджено до одного року виправних робіт з утриманням в дохід держави 10% із заробітку з відбуванням покарання за місцем роботи (а.с.10-22).

Позивач відбував покарання у період з 02.02.1990 по 02.02.1991 у вигляді виправних робіт, працюючи за своїм місцем роботи на шахті ім. О.Г. Стаханова Красноармійського виробничого об'єднання з видобування вугілля (зараз - шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля») без врахування до загального та безперервного стажу роботи (а.с.8,23).

Відповідно до довідки шахти «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» №466 від 10.10.2017, за період відбування ОСОБА_1 зазначеного покарання з нарахованої йому заробітної плати здійснювалися відрахування податку на прибуток, а з 01.01.1991 по 31.01.1991, крім цього податку, ще й відрахування до Пенсійного фонду (а.с.24).

Рішенням №1850 від 07.09.2017 позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з недостатністю страхового стажу, період відбування покарання у виді виправних робіт з 02.02.1990 по 02.02.1991 не зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 (а.с.26-27).

Відповідно до ст.103 Виправно-трудового кодексу УРСР, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. За умови сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями ч.4 ст.95 ВТК УРСР, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

За нормою ч.3 ст.42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс УРСР; Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Норма ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, дана стаття передбачає можливість застосування положень ч.4 ст. 95 ВТК УРСР.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набрання чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно, є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, якій діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Посилання відповідача, що на час відбування покарання діяли положення Виправно-трудового кодексу, за якими виправні роботи не зараховувались до загального трудового стажу, суд вважає безпідставними, оскільки в даних спірних правовідносинах необхідно застосовувати положення Кримінально-виконавчого кодексу України, які діють на час звернення позивача до управління Пенсійного Фонду України, тобто на час виникнення спірних правовідносин. Суд вважає, що відповідач при розгляді заяви позивача і прийнятті рішення з цього приводу, виходячи з наявності загального набутого позивачем страхового стажу за даними трудової книжки, повинен був керуватись ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України, а не положенням Виправно-трудового кодексу.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що порядок включення періоду відбування виправних робіт без позбавлення волі в загальний трудовий стаж особи, передбачений ст.414-1 КПК УРСР, на час виникнення спірних правовідносин втратив силу, та з врахуванням того, що чинним законодавством передбачено безумовне зарахування часу відбування засудженими покарання у виді виправних робіт у загальний стаж роботи, з огляду на вимоги ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування часу відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі до загального трудового стажу.

Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, під час судового розгляду вивченням наявних доказів встановлена невідповідність рішення діючому в Україні законодавству, тому рішення відповідача №1850 від 07.09.2017 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії є протиправним і підлягає скасуванню.

Отже, прийнявши вказане рішення, відповідач діяв поза законом, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Захист права позивача суд здійснює шляхом зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові зарахувати до страхового стажу позивача період відбування ним покарання у виді виправних робіт з 02.02.1990 по 02.02.1991.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, з урахуванням положень статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області з урахуванням встановленого судом періоду страхового стажу вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за його заявою від 19.08.2017.

Відповідно до ст.94 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11,17-18,94,99-100,107,158-163,185-186,256 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові від 07.09.2017 №1850 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу період відбуття покарання у вигляді виправних робіт з 02.02.1990 по 02.02.1991 за вироком Червоногвардійського районного народного суду міста Макіївки від 14.11.1989 у справі №1-174/89 на шахті ім. О.Г. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля» (нині - ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля») гірником очисного вибоючетвертого розряду з повним робочим днем в шахті.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області з урахуванням встановленого судом періоду страхового стажу вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за його заявою від 19.08.2017.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області сплачений ним судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.С. Салькова