Справа № 129/1915/17
Суддя: Ковчежнюк В. М.
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 129/1915/17
Провадження по справі № 2-а/129/212/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ковчежнюка В.М.,

розглянувши без учасників процесу в м. Гайсині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про зобовязання провести поновлення пенсії шляхом її призначення знову,

Установив:

12.07.2017 р. представник позивача звернувся до суду з вимогами зобовязати Гайсинське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 р., - дня набрання чинності Рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009, - шляхом нового її призначення відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів., посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 22.06.1990 р. було призначено пенсію за віком, яку вона отримувала до 24.11.2000 р., - дня виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю; після виїзду за кордон пенсійні виплати здійснено за 6 місяців наперед по 24.05.2001 р. включно і повністю припинено; 06.06.2017 р. позивач через свого представника письмово звернувся до Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області за поновленням виплати пенсії за віком з 07.10.2009 р., але 16.06.2017 р. відповідач у відновленні її виплати письмово відмовив з огляду на відсутність міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, письмово вимоги позову підтримав повністю з наведених в позові підстав, просив справу розглянути без нього (а.с.126).

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути без неї, проти задоволення позову заперечила з огляду на те, що в одержаній заяві ОСОБА_1 зазначила адресу проживання на території держави Ізраїль, не надала ніяких документів, які б засвідчили факт проживання на території України, тому підстав для поновлення виплати пенсії немає; згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, тотожні вимоги визначені ст. 51 цього Закону, угода про соціальне забезпечення між урядами Ізраїлю та України не укладена, Верховною Радою України не прийнято законодавчі акти, які могли б забезпечити виплату пенсій громадянам, які мешкають в інших країнах, з якими Україною не були підписані відповідні міжнародні угоди, тому призначати та виплачувати позивачу пенсію на інших умовах ніж, передбачені Законом, немає підстав (а.с.103-104,128).

З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позовні вимоги задовільнити частково з таких міркувань.

Доведено, що громадянка України ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області з 22.06.1990 р. та отримувала пенсію за віком до 24.11.2000 р., - дня вибуття до Ізраїлю на постійне місце проживання з виплатою пенсії за шість місяців наперед та наступним припиненням її виплати через відсутність відповідного договору між державами Україна та Ізраїль; 06.06.2017 р. позивач через свого представника письмово звернулася до відповідача з вимогою поновити пенсійні виплати за віком, але 16.06.2017 р. листом № 13-Т-02 відповідач відмовив позивачу у відновленні виплати пенсії за віком у звязку з відсутністю договору в галузі пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем; 07.10.2009 р. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009визнано неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання в державі, з якою Україною не укладено договору в галузі пенсійного забезпечення, з цього часу у позивача виникло право на звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, але підставою для реалізації її поновлення та виплати є письмове звернення пенсіонера до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 р. № 22-1.

Спірні правовідносини в комплексному (системному) взаємозв`язку регулюються:

- ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-ч. 1 ст. 46 Конституції України, відновідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;

-ст.129 Конституції України, яка зобовязує суддю під час здійснення правосуддя керуватися верховенством права;

-ч.2 ст.152 Конституції України, за якою закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність;

-ч. 3 ст. 25 Конституції України, згідно з якою держава гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами;

-ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , відповідно до якої реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження;

-ст. 51, п.2 ч.1, ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання; під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати (Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України);

-п.п.51,54 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, відповідно до яких право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України; наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права;

-ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якоїдокументи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії;

-п. 39 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 р. № 22-1, згідно з яким не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ;

-ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», за якою індексації підлягають грошові доходи громадян, в тому числі пенсії, лише в разі одержання їх в гривнях на території України, тобто під час їх виплати;

-ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», відповідно до якої компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться тільки у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати вже нарахованих доходів.

Оскільки порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., то ОСОБА_1 як громадянці України, яка набула право на отримання пенсії за віком та отримувала її з 22.06.1990 р. по 24.11.2000 р., а з 24.11.2000 р. постійно проживає в Ізраїлі, виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця її проживання, а тому бездіяльність відповідача в непоновленні виплати їй пенсії з 06.06.2017 р. порушує законне право позивача і є протиправною, що спонукає суд усунути це порушення і запобігти його виникненню в майбутньому рішенням про зобовязання відповідача поновити ОСОБА_1 з дня подачі заяви 06.06.2017 р. виплату пенсії і виплачувати її надалі до дня припинення права на неї в розмірі, встановленому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 р. по 06.06.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки у цей період позивач не зверталася до відповідача з відповідною письмовою заявою, а тому законних підстав для поновлення виплати її пенсії у відповідача не було; право на звернення позивача до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії виникло з моменту ухвалення Конституційним судом України рішення № 25-рп/2009, але право на її поновлення і виплату виникло саме з моменту письмового звернення за цим до відповідача; також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо проведення індексації та компенсації пенсії позивача, оскільки їх виплата є законним обовязком відповідача під час виплати нарахованої пенсії та затримки у її виплаті, чого ще той не здійснював і права ОСОБА_1 на їх отримання не порушив.

Висновки суду підтверджуються такими доказами:

-паспортом АН 041642 від 18.10.2010 р., відповідно до якого ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України та 04.03.2003 р. прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль (а.с.26-42);

-трудовою книжкою від 05.12.1957 р. з відміткою про призначення 22.06.1990 р. ОСОБА_1 пенсії (а.с.44-57);

-матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1, з якої видно, що 22.06.1990 р. їй призначено пенсію за віком, яку вона отримувала до 24.11.2000 р., - дня виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю; після виїзду за кордон пенсійні виплати здійснено за 6 місяців наперед по 24.05.2001 р. включно і повністю припинено;

-письмовим зверненням № 1102 від 06.06.2017 р. представника ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Гайсинському районі Вінницької області про поновлення пенсії (а.с.58-60);

- листом № 13-Т-02 від 16.06.2017 р., яким Гайсинське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відмовило ОСОБА_1 у відновленні виплати пенсії за віком у звязку з відсутністю договору в галузі пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем (а.с.61).

Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, оскільки відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у звязку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що визначений ст. 46 Конституції України.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 94 КАС України суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Керуючись верховенством права, ст.ст. 2, 8-11, 71, 99, 100, 122, 159 КАС України,

Постановив:

Позов задовільнити частково.

Зобовязати Гайсинське обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області поновити виплату та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 06.06.2017 р. до дня припинення у неї права на пенсію, в розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_1 640,00 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити через безпідставність.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Суддя: