Справа № 2-а-924/10/0211
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2011-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-924/10/0211 Головуючий у 1-й інстанції: Сушко О.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапальової Т.В., суддів Смілянця Е. С., Сторчака В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом про визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області неправомірними; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області здійснити перерахунок і виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та підвищення (доплати) до пенсії, як особі постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи, згідно зі ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та зобов'язання здійснити перерахунок підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням проведених виплат.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 листопада 2010 року позов задоволено: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 з 25.04.2010 року додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, та підвищення (доплати) до пенсії, згідно зі ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області здійснити з 25.04.2010 року перерахунок підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком та виплатити її з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 22.11.2010 року, як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2, частини першої ст.183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач віднесена до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області та отримує пенсію на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і відповідно має право на виплату підвищення (доплати) до пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі, що постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, передбачених ст.ст. 39, 51 цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Позивача щодо зобов'язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення (доплати) до пенсії як особі, що постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.04.2010р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов законодавче та фактичне підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У ч.2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закони №3235-ІУ від 20.12.2005 р., №489-У від 19.12.2006 р., Рішення Конститутційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р.) встановлено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, тобто одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон України №107-УІ від 28.12.2007 р., Рішення Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22.05.2008 р.) особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене та відомості про Позивача, встановлені у суді першої інстанції, Позивач як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, та непрацюючий пенсіонер має право на виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та підвищення (доплати) до пенсії в розмірах, встановлених чинним законодавством України, що регулює спірні правовідносини.

Судом першої інстанції всебічно та об'єктивно досліджено, що всупереч ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. та №10-рп/2008 від 22.05.2008 р. Позивачу пенсія виплачувалась в розмірах,

передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 "Деякі

питання соціального захисту окремих категорій громадян" та від 16.07.2008 року № 654 "Про підвищення рівня забезпечення громадян".

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, визначені, зокрема, Рішенням Конституційного Суду України №12-рп/98 від 09.07.1998 р., Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу відносно постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, від 16.07.2008 року № 654.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

В такому випадку посилання Відповідача - управління Пенсійного Фонду України в м. Ладижині Вінницької області на акти Кабінету Міністрів України в обґрунтування проведених виплатам не відповідають чинному правовому регулюванню спірних правовідносин.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, Позивач є пенсіонеркою за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею З цього ж Закону визначено, що законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 Закону). Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік "Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що дія вказаної норми не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" встановлюється залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Судова колегія не бере до уваги доводи апеляційної скарги Відповідача, який вказує, що спірні правовідносини по різному регулюються двома законодавчими актами однакової юридичної сили, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

В обґрунтування апеляційної скарги Відповідач наполягає на тому, що відповідно до ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, заперечення проти позову в цій частині не можуть бути прийняті судом з огляду на те, що згідно зі ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Наявність норми ч. 3 ст. 28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є підставою для відмови в реалізації громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яке гарантується Конституцією України.

Суд першої інстанції правомірно визначився з межами захисту порушеного права Позивача, враховуючи строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, встановивши, що право Позивача на перерахунок і виплату пенсії у розмірі відповідно до вищевказаних норм підлягає захисту з 25.04.2010 року, оскільки позов поданий до суду 25.10.2011 року.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку про правомірність доводів суду першої інстанції щодо наявності у Позивача права на перерахунок та виплату з 25.04.2010 р. підвищення (доплати) до пенсії як особі, що постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно та в розмірах, встановлених ст.ст. 39 та 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та державної соціальної допомоги як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням проведених виплат.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги управління Пенсійного фонду у м. Ладижині Вінницької області є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

З огляду на таке колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 листопада 2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про перерахунок пенсії без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п 'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий < Список > ОСОБА_1

Судді < Список > ОСОБА_3

< Список > ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

секретар