Справа № 802/1762/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 листопада 2017 р. Справа № 802/1762/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: Шкробот Н.В.,

представника відповідача: Лісного В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

04.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого офіцера воєнно-наукового відділу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України. Під час проходження військової служби, нарахування та виплата йому грошового забезпечення здійснювалось через військову частину НОМЕР_1 , в зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_2 знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 245 від 14.12.2016 року ОСОБА_1 , у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України у відставку, згідно ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за п. "б" (за станом здоров`я), виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно цього ж наказу позивачу передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Позивач зауважує, що в день виключення його зі списків військової частини розрахунок проведено не у повному обсязі, а саме: не в повному розмірі виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно при звільненні, з суми виплати утримано податки; грошова допомога при звільненні виплачена в меншому розмірі, до якої не було включено щомісячну грошову винагороду, як запроваджена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

За відновленням порушених прав ОСОБА_1 звернувся до суду. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2017 року по справі № 802/132/17-а позов задоволено та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 грошові кошти утримані з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року по справі № 802/121/17-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової допомоги, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 рок № 889. Але за рішенням суду по справі №802/121/17-а від 14 лютого 2017 року, кошти були виплачені не в повному обсязі, утримано податок на доходи фізичних осіб. ОСОБА_1 було оскаржено такі дії військової частини НОМЕР_1 до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 08 червня по справі № 802/856/17-а позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманої з одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 12425,05 грн.

15.09.2017 року на картковий рахунок позивача зараховано грошові кошти в сумі 12425,05 грн. Отже, з часу звільнення позивача з військової частини НОМЕР_2 фактично остаточний розрахунок здійснено 15.09.2017 року. В зв`язку з чим, 19.09.2017 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою про здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в період з 14.12.2016 року по 15.09.2017 року.

27.09.2017 року № 2471 ОСОБА_1 отримав лист військової частини НОМЕР_1 , згідно якого йому відмовлено в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Причиною відмови вказано, що законодавство, яке регулює порядок проходження військової служби, не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та законодавство про працю не застосовується до військовослужбовців Збройних Сил України.

На підставі викладеного, позивач вважає, що діями відповідача порушено його права, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просив визнати відмову, яка відображена в листі військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2017 року № 2471, в нарахуванні та виплаті йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 14.12.2016 року по 15.09.2017 року протиправною, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2016 року по 15.09.2017 року та стягнути нараховані кошти.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та, посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві просила їх задовольнити. Крім того, додатково зазначила, що згідно Повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером № 11 від 14.09.2017 року, фактично остаточний розрахунок з позивачем здійснено 14.09.2017 року, а тому, просила зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2016 року по 13.09.2017 року та стягнути нараховані кошти.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладенні в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Зауважив, що норми Кодексу законів про працю України можуть застосовуватись до звільнених працівників, а оскільки позивач перебував на дійсній військовій службі і був військовослужбовцем, а не працівником військової частини, тобто в спірних правовідносинах норми ст. 116 та ст. 117 КЗпП України застосуванню не підлягають, так як трудові відносини військовослужбовців Збройних Сил України регулюються спеціальним законодавством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого офіцера воєнно-наукового відділу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Під час проходження військової служби, нарахування та виплата ОСОБА_1 грошового забезпечення здійснювалось через військову частину НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 245 від 14.12.2016 року ОСОБА_1 , у зв`язку з звільненням з лав Збройних Сил України у відставку згідно ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за п. "б" (за станом здоров`я), виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниці. Згідно цього ж наказу позивачу передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Судом також встановлено, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2017 року по справі № 802/132/17-а позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто на його користь з військової частини НОМЕР_1 грошові кошти утримані з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні.

Крім того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року по справі № 802/121/17-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової допомоги, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 рок № 889.

Вподальшому, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 08 червня по справі № 802/856/17-а позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманої з одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 12425,05 грн.

Судом з`ясовано, що 14.09.2017 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти в сумі 12425,05 грн.

Таким чином, позивач вказує, що з часу його звільнення з військової частини НОМЕР_2 фактично остаточний розрахунок здійснено лише 14.09.2017 року. В зв`язку з чим, 19.09.2017 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 14.12.2016 року по 15.09.2017 року.

27.09.2017 року ОСОБА_1 отримав лист (№ 2471) військової частини НОМЕР_1 , згідно якого йому відмовлено в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Причиною відмови вказано, що норми КЗпП України можуть застосовуватись до звільнених працівників, а оскільки позивач перебував на дійсній військовій службі і був військовослужбовцем, а не працівником військової частини, тобто в спірних правовідносинах норми ст. 116 та ст. 117 КЗпП України застосуванню не підлягають, так як трудові відносини військовослужбовців Збройних Сил України регулюються спеціальним законодавством, зокрема Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Визначаючи щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю (далі - КЗпП) регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Однак, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

При цьому, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Згідно зі ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство установа організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України Про відпустку, Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

З огляду на викладене, суд критично оцінює аргументи відповідача щодо того, що норми Кодексу законів про працю України можуть застосовуватись до звільнених працівників, а оскільки позивач перебував на військовій службі і був військовослужбовцем, а не працівником військової частини, тобто в спірних правовідносинах норми ст. 116 та ст. 117 КЗпП України застосуванню не підлягають, так як трудові відносини військовослужбовців Збройних Сил України регулюються спеціальним законодавством.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеної в листі №2471 від 27.09.2017 року, підлягають задоволенню.

Судом з`ясовано, що згідно розрахунку середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2016 року по 13.09.2017 року, самостійно поданого позивачем, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 397,93 грн.

Кількість днів затримки розрахунку становить 273 дня (з 14.12.2016 року по 13.09.2017 року), у зв`язку з чим сума грошового забезпечення становить 108634,89 грн. (397,93 грн. х 273 дні).

При цьому суд зауважує, заперечень щодо обрахунку даної вимоги, відповідачем не заявлено.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2016 року по 13.09.2017 року підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати відмову Військової частини НОМЕР_1 , викладену в листі №2471 від 27.09.2017 року, в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2016 року по 13.09.2017 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович