Справа № 444/1612/13-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокуЛьвів№ 876/10380/17

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Глушка В.І.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 13 серпня 2013 року у справі №444/1612/13-а за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, виконавчого комітету Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконними дій та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

27.05.2013 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, виконавчого комітету Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, просили визнати протиправними дії посадових осіб виконавчого комітету Малехівської сільської ради щодо прийняття рішень від 05 грудня 2012 року № 21 та від 06 березня 2013 року № 3; визнати протиправними, прийнятими незаконно та скасувати рішення виконавчого комітету Малехівської сільської ради від 05 грудня 2012 року №21 «Про розгляд спірної ситуації щодо влаштування стічної каналізаційної труби по вул. Дорошенка» та рішення виконавчого комітету Малехівської сільської ради від 06 березня 2013 року № 3 «Про встановлення дати терміну закінчення робіт по влаштуванню каналізаційної труби».

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 13.08.2013 в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову Жовківського районного суду Львівської області від 13.08.2013 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що оскаржувана постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять позов задовольнити. Вказує, що оскаржувані рішення відповідача містять неюридичні терміни, неточності формулювань. Зазначає, що ФО ОСОБА_7, яким погоджено схему каналізаційної мережі має право здійснювати виключно роботи із землеустрою та землеоціночні роботи. Окрім того, на зазначеній геодезичній зйомці від руки нанесено обєкти каналізаційної мережі та відповідні умовні позначення. Також апелянт вказує, що в рішенні №21 від 05.12.2012 мова йде про проектну схему і така схема санітарного очищення не затверджена, а лише погоджена.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 постанову Жовківського районного суду Львівської області від 13.08.2 скасовано, а провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.10.2017 касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року скасовано, а адміністративну справу №444/1612/13-а направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, представники позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційні скарги підтримали, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив в задоволені позову відмовити. Треті особи в судове засідання повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представників сторін в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна каналізаційна труба прокладена тимчасово, оскільки в майбутньому планується будівництво загальної каналізаційної мережі в с. Малехів, що підтверджується Наказом №95 від 21.12.2007 Департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_1 міської ради Управління капітального будівництва «Про затвердження робочого проекту», зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва каналізаційних мереж с. Малехів, схемою каналізаційної мережі, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, в межах своїх повноважень і жодних порушень при винесенні спірних рішень прав та обовязків позивачів судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с.Малехів, вул.Дорошенка, 51 та 49, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю Серії ІІ-ЛВ №006743 від 02.02.1998 та ЛВ від 23.11.1995 (а.с.79-80).

Згідно з Державних актів на право власності на земельну ділянку серій ЯЛ № 937911 та ЯА №206187 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками земельних ділянок в с.Малехів, вул.Дорошенка, 50 та 48, цільове призначення земельних ділянок - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.99-100).

05.12.2012 виконавчим комітетом Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області прийнято рішення №21 «Про розгляд спірної ситуації щодо влаштування стічної каналізаційної труби по вул.Дорошенка», згідно з яким мешканцям вулиці Дорошенка, а саме: ОСОБА_5 (будинок № 50), ОСОБА_6 (будинок №48), ОСОБА_3 (будинок №51) та ОСОБА_4 (будинок №49) надано дозвіл на влаштування каналізаційної мережі з одночасним збором дощових, талих та побутових вод з метою їх відведення з подвірїв по вул.Дорошенка (низ) на землі загального користування, згідно розробленої схеми та влаштувати герметичні водонепроникні локальні септики згідно санітарних норм та проектної схеми. Після влаштування збірників укласти угоду із спеціалізованою організацією на очищення септика (а.с.8).

06.03.2013 Виконавчим комітетом Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області прийнято рішення №3 «Про встановлення дати терміну закінчення робіт по влаштуванню каналізаційної труби», яким за результатами розгляду протоколу про порушення санітарних норм та акта перевірки дотримання санітарного законодавства, складеного Державною санітарно-епідеміологічною службою України щодо ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, встановлено термін на влаштування каналізаційної мережі з одночасним збором дощових, талих та побутових вод з метою їх відведення з подвіря по Дорошенка, №48, №49, №50, №5 громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на землі загального користування, згідно розробленої схеми з підводом до герметичного водонепроникного вигребу (локальний септик) згідно санітарних норм до 01.05.2013 року (а.с.10).

Вважаючи, що вказані рішення та дії посадових осіб виконавчого комітету Малехівської сільської ради щодо прийняття цих рішень незаконними, оскільки прийняті за відсутності документів для здійснення робіт з облаштування каналізаційної мережі села, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Так, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №280/97-ВР).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Положеннями статті 11 Закону №280/97-ВР встановлено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону №280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку належать, зокрема: вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів (п.6); організація благоустрою населених пунктів, здійснення, контролю за станом благоустрою населених пунктів (п.7); затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів (п.15).

Відповідно до ч.6 ст.59 Закону №280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Частиною 1 ст.73 Закону №280/97-ВР встановлено, що акти виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що оскаржувані Рішеннями Виконавчого комітету Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області №21 від 05.12.2012 та №3 від 06.03.2013 стосуються надання дозволу та встановлення термінів влаштування каналізаційної мережі з одночасним збором дощових, талих та побутових вод з метою їх відведення з подвірїв.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №2807-IV) встановлено, що благоустрій населених пунктів передбачає розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 10 Закону №2807-IV затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів віднесено до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно з ст.30 Закону №2807-IV формування системи поводження з відходами здійснюється шляхом використання найбільш ефективних і безпечних технологій за мінімальних економічних витрат, найбільш вигідних для того чи іншого населеного пункту схем і методів збирання, перевезення та знешкодження цих відходів з урахуванням щільності забудови, типів та наявного парку сміттєвозів, сміттєзбірників у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону №2807-IV благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 17.02.2011 №3038-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №3038-VI) рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Статтю 16 Закону №3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №3038-VI основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту є генеральний план населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невідємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (ч.2 ст.17 Закону №3038-VI).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.25 Закону №3038-VI режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов'язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Вимоги до складу та змісту генерального плану населеного пункту встановлено ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», Розділом 5 яких до складу текстових матеріалів генерального плану включено пояснювальну записку, у розділі «Обґрунтуваннях та пропозиції» якої повинні бути визначені розрахункові показники та заходи щодо розвитку інженерної інфраструктури за видами (водопостачання, водовідведення, газо-, електро-, теплопостачання).

Згідно з ч.5 ст.26 Закону №3038-VI проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Пунктами 4.1 та 4.2 ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» встановлено, що при розробленні проектної документації для будівництва враховується чинна містобудівна документація. Проектна документація для будівництва має відповідати положенням законодавства, вимогам будівельних норм та нормативних документів.

Відповідно до положень ч1 ст.4 Закону №3038-VI обєктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, обємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом обєктів будівництва, що визначаються у населених пунктах відповідно до меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.

Об'єктами будівництва є, зокрема, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Лінійними об'єктами інженерно-транспортної інфраструктури є наземні, надземні або підземні лінійні об'єкти для пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів, передачі електроенергії тощо (ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.8.1 Розділу 8 «Інженерне обладнання «Водопостачання і каналізація» ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (далі ДБН 360-92**) вирішення водопостачання і каналізації у проектах планування і забудови повинне забезпечити: оцінку умов водопостачання й водовідведення як елементів комплексної оцінки умов розвитку міст; визначення продуктивності систем на розрахункові етапи для такого складу і кількості водокористувачів, який проектується; розробку принципових схем в ув'язці з планувальною структурою, функціональним зонуванням, вимогами охорони зовнішнього середовища і заходами щодо організації інженерної інфраструктури групових систем населених місць.

Згідно з п.8.53 ДБН 360-92** інженерні мережі слід розміщувати переважно у межах поперечних профілів вулиць і доріг: під тротуарами і розділювальними смугами - інженерні мережі в колекторах, каналах або тунелях; у межах розділювальних смуг - теплові мережі, водопровід, газопровід, господарсько-побутову й дощову каналізацію.

Згідно з п.3.18* Розділу 3 «Сельбищна територія «Садибна забудова» ДБН 360-92** планувальна організація районів садибної забудови повинна передбачати формування структурних одиниць сельбищної території, їхні розміри, функціональне зонування треба встановлювати, виходячи з величини населеного пункту, містобудівних умов району, забезпечення соціального комфорту проживання, економічності рішення.

Пунктом 3.25б* ДБН 360-92** встановлено, що за відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється.

Згідно з п.3.26 ДБН 360-92** відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Садибна забудова площею ділянок менше 600 м2 повинна забезпечуватися централізованим водопроводом, а малоповерхова забудова площею приквартирних ділянок менше 300 м2 - водопроводом і каналізацією.

Окрім того, положення ДБН 360-92** містять вимоги щодо відстаней об'єктів інженерного благоустрою, в тому числі і каналізаційної мережі, до будинків, споруд, дерев, чагарників та найближчих підземних інженерних мереж.

Зокрема приміткою 3 до таблиці 3.2а, яка містить санітарні норми відстаней між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами, встановлено, що при продуктивності місцевих каналізаційних очисних споруд до 3 м3 на добу водозабірні споруди місцевого господарсько-питного водопостачання допускається розміщувати на відстані 40 - 50 м вниз за течією ґрунтових вод, 20 - 25 м вверх за течією і 25 - 30 м по перпендикуляру до осі течії потоку ґрунтових вод. Відстані від артсвердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати 20 м. Місце розташування водозабірних споруд повинне бути вверх за течією ґрунтових вод і вище стосовно до розташування каналізаційних споруд. За неможливості забезпечення цієї відстані в межах ділянки слід влаштовувати свердловини, колодязі або каптажі для групи будинків, які розміщуються вздовж житлових вулиць із відступом від червоної лінії на 2,5 - 5 м на майданчиках розміром 2,5 м х 3 м із твердим покриттям та ухилом не більше 4 - 5 %.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що основні вимоги до проектування каналізаційних мереж встановлювались СНиП 2.04.03-85 «Канализация. Наружные сети и сооружения» чинні на території України, а з 2013 року ДБН В.2.5 - 75 :2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди Основні положення проектування», якими закріплено, що таке проектування повинно здійснюватись на основі затверджених схем розвитку, затверджених Генеральних планів і Схем каналізації населених пунктів, районних схем каналізації та іншої містобудівної документації, а також технічних умов, отриманих при розробленні завдання на проектування, даних паспортизації існуючих мереж, споруд та їх елементів.

При цьому, вказаними актами встановлено, що при проектуванні необхідно розглядати доцільність кооперування систем каналізації обєктів незалежно від їхньої відомчої приналежності, а також ураховувати технічну, економічну і санітарну оцінки існуючих споруд, передбачати можливість їхнього використання та інтенсифікацію їхньої роботи. Проекти каналізації обєктів необхідно розробляти, як правило, одночасно із проектами водопостачання з обовязковим аналізом балансу водоспоживання й відведення стічних вод. При цьому необхідно розглядати можливість використання очищених стічних і дощових вод для виробничого водопостачання, підґрунтового зрошення сільгоспугідь та зелених насаджень.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що протягом 2012-2013 років позивачі неодноразово звертались у численні служби та контролюючі органи щодо перевірки дій по прокладенню каналізаційної мережі та наслідків такого прокладення.

Так, згідно з відповіді ЛКП «Львіводоканал» від 23.10.2012 №20-5633 схема каналізаційних мереж с.Малехів Жовківського району на розгляд не надавалась, протягом 2012 року Малехівська сільська рада з проектом каналізування с.Малехів не зверталась (а.с.11).

Відповідно до Акта Державної екологічної інспекції у Львівській області від 04.12.2012, складеному за результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Малехівською сільською радою у звязку з надходженням листа Прокуратури Львівської області щодо порушення вимог природоохоронного законодавства гр. ОСОБА_5, з виїздом на місце проведено обстеження прилеглої земельної ділянки, до земельної ділянки ОСОБА_5 та за результатами обстеження виявлено сліди можливого витоку неочищених каналізаційних стоків із земельної ділянки ОСОБА_5 Виявлено перевищення показників забруднюючих речовин у ґрунті відібраному на місці витоку у порівнянні з фоном, що свідчить про забруднення земель (а.с.74).

ОСОБА_1 обласної СЕС від 25.12.2012 №7053/01 гр.ОСОБА_3 повідомлено, що перевіркою встановлено, що без дозволу сільської ради на громадських землях гр.ОСОБА_5 самовільно побудовані три збірники побутових стічних вод від його будинку, зєднані трубою з подальшим випуском стоків на поверхню ґрунту в межах громадських земель села, що не виключає витікання стоків із збірників, забруднення ними території села, а також забруднення криничних вод заявника. Вказані збірники стічних вод розташовані на відстані приблизно 1,6-10м від стін житлового будинку ОСОБА_3 та криниці при допустимій відстані 20 м. З огляду на зазначені факти, в межах компетенції держсанепідслужби Малехівському сільському голові ОСОБА_8 був направлений відповідний припис щодо ліквідації самовільно улаштованих збірників і каналізаційної мережі, контроль за яким доручався Жовківській санепідстанції з інформуванням заявника про виконання. Також зазначено, що на адміністративній комісії сільської ради, згідно протоколу №1 від 21.11.2012 прийняте рішення щодо зобовязання гр.ОСОБА_5 ліквідувати самовільно об лаштовану мережу каналізації (а.с.15-16).

Відповідно до листа Головного управління Держсанепідслужби у Львівській області від 11.03.2013 №860/08-02 повідомлено, що на адмінкомісії сільської ради прийнято протокольне рішення від 12.11.2012 №1, яким зобовязано гр.ОСОБА_5 ліквідувати стихійний витік стічних вод із збірників самовільно обладнаної малої каналізації, однак таке не виконано. Малехівському сільському голові скерований припис від 05.03.2013 №195 для вжиття відповідних заходів щодо усунення порушень в межах наданих повноважень (а.с.18-19).

Відповідно до відповіді філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області від 01.04.2013 №83 подана гр.ОСОБА_9 «схема зовнішньої каналізації побутових стоків» по вул.Дорошенка в с.Малехів, Львівської області не є робочим проектом (а.с.24-25).

Згідно з листа СПД ОСОБА_7 від 03.04.2013 №1 Малехівська сільська рада не укладала жодної угоди про виконання будь-яких робіт на території сільської ради, копії представлених ОСОБА_9 матеріалів є геодезичною зйомкою, що виконувалась гр.ОСОБА_4 по встановленню меж земельної ділянки по вул.Дорошенка,49 а с.Малехів, Жовківського району (а.с.22).

Також позивач ОСОБА_4 звертався до ПАТ «Львівгаз», з відповіді якого від 28.05.2013 № 06/1-2736 вбачається, що працівниками філії Жовківське УЕГГ ПАТ «Львівгаз» проведено обстеження існуючого газопроводу-вводу до житлового будинку заявника та виявлено, що від житлового будинку гр. ОСОБА_6 самовільно прокладена каналізаційна труба, яка пересікає даний газопровід-ввід з порушенням вимог Правил безпеки систем газопостачання України та вимог п. 4.16, 4.17 Державних Будівельних ОСОБА_10 2.5-20-2001 «Газопостачання». Враховуючи вищенаведене, п.Малині Є.М. направлено лист-зобовязання демонтувати самовільно прокладену каналізаційну трубу (а.с.45).

Аналіз обставин у справі та вимог чинного законодавства дає можливість суду апеляційної інстанції дійти висновку, що з врахуванням законодавчо встановлених вимог щодо проектування та влаштування каналізаційної мережі, виявлених численних порушень при влаштуванні каналізаційної мережі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зважаючи на конституційне повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, виконавчим комітетом Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області прийнято передчасні рішення щодо надання дозволу на влаштування каналізаційної мережі та встановлення дати терміну закінчення робіт з такого влаштування.

Не дотримання відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень процедури щодо відведення земельної ділянки, вимог чинних будівельних норм та нормативних документів, вимог забезпечення безпеки життя і здоров'я людини та захисту навколишнього природного середовища, що регулюють питань проектування, погодження, влаштування та офіційного введення обєктів в експлуатацію, а також не врахування передбаченого ч.3 ст.2 КАС України принципу дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів громади (власників суміжних земельних ділянок) і цілями, на досягнення яких спрямовані рішення, призвело до порушення прав позивачів, а тому такі не можуть залишатись в силі та підлягають скасуванню.

При цьому, покликання представника відповідача на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10.12.2014 у справі №444/2455/13-ц, залишеного без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015, як на обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних рішень, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними оскільки такі висновки, на переконання суду апеляційної інстанції, не констатують відсутності порушень санітарного законодавства при прокладенні каналізаційної мережі, а відтак не впливають на встановлену передчасність прийняття оскаржуваних рішень виконавчого комітету Малехівської сільської ради.

Оскільки позивачами протиправні дії посадових осіб виконавчого комітету Малехівської сільської ради щодо прийняття рішень від 05 грудня 2012 року № 21 та від 06 березня 2013 року № 3 не обґрунтовані ні законодавчими нормами, ні з покликанням на обставини, а тому такі вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Водночас, оскаржувані рішення відповідно до положень Закону №280/97-ВР прийняті виконавчим комітетом Малехіввської сільської ради як виконавчим органом сільської ради, створеним для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією та законами України, на виконання власних (самоврядних) повноважень, а не посадовими особами виконавчого комітету Малехівської сільської ради при здійсненні організаційно-розпорядчих чи консультативно-дорадчих функцій.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. ОСОБА_3, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 13 серпня 2013 року у справі №444/1612/13-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 05 грудня 2012 року №21 «Про розгляд спірної ситуації щодо влаштування стічної каналізаційної труби по вул. Дорошенка» та рішення виконавчого комітету Малехівської сільської ради від 06 березня 2013 року №3 «Про встановлення дати терміну закінчення робіт по влаштуванню каналізаційної труби».

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_11
судді ОСОБА_12
ОСОБА_2
Повний текст Постанови складено 11.12.2017