Справа № 643/12585/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 р. Справа № 643/12585/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2017р. по справі № 643/12585/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ, відповідач), в якому просила суд: визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області № 180 від 01.08.2017 та № 192 від 30.08.2017; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90% з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 20 вересня 2016 р., виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 26849,17 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 192 від 30 серпня 2017, а з 01 грудня 2016 виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 29626,67 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 180 від 01 серпня 2017, з урахуванням раніше сплачених сум.

Постановою Московського районного суду м. Хар кова від 25.10.2017 р. позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та з 20.09. 2016 р. одержує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на підставі довідки про заробітну плату № 04-72/1712 від 20.09.2016 року, видану Апеляційним судом Харківської області, про заробітну плату за вересень 2016 року у розмірі 25520,00 грн (без врахування матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу).

10.01.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду в Московському районі з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надала довідку про заробітну плату № 03-54/228 від 20.12.2016 року, видану Апеляційним судом Харківської області. На підставі цієї довідки про заробітну плату працюючого судді на відповідній посаді за грудень 2016 року у розмірі 28160,00 грн (без врахування матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу) і було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2017 року.

Позивач 01.09.2017 р. звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про заробітну плату № 192 від 30.08.2017 року, виданої Апеляційним судом Харківської області за вересень 2016 року у розмірі 26849,17грн (з врахування матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу) та довідки про заробітну плату № 180 від 01.08.2017 року, виданої Апеляційним судом Харківської області працюючого судді на відповідній посаді за грудень 2016 року у розмірі 29626,67 грн (з врахування матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу).

УПФУ протоколом № п/с 197159/068 від 07.09.2017 р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.09.2017 р. відмовило в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" матеріальна допомога на оздоровлення не передбачена в складі суддівської винагороди (а.с. 13-14).

Вважаючи протиправною відмову у перерахунку щомісячного довічного утримання, позивач для захисту своїх прав звернулася із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про судоустрій та статус суддів", "Про пенсійне забезпечення".

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ч.1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п.14 ч.1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктом 8 ч. 4 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 р. № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ) передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

У пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищенаведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч.3 статті 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 статті 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

У п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів".

Згідно з ч.1 статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Судова колегія звертає увагу, що Закон № 2453-VІ, за нормами якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, містить IX розділ "Забезпечення суддів".

Перелік складових суддівської винагороди міститься у статті 133 розділу "Забезпечення суддів".

Крім того, статтею 134 Закону № 2453-VІ (IX розділ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 р. № 2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 р. № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до приписів діючої Інструкції № 5 "Зі статистики заробітної плати", матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 р. № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Частиною 1 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Положеннями ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.02.2012 р. № 21-430а11 та від 06.11.2013 р. № 21-350а13, які в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу та з якої фактично був нарахований та сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховується в заробіток (дохід) для обчислення її щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, рішенням УПФУ від 07.09.2017 р. неправомірно відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, з урахуванням отриманої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої сплачені страхові внески.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суми фактично отриманої допомоги на оздоровлення, з якої сплачено страхові внески.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 нараховувалась грошова допомога на оздоровлення в сумі 1466,67 грн., вказана в довідці № 180 від 01.08.2017р. та на вказану суму нараховувались страхові внески.

Таким чином, суми коштів, з яких не сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України, не можуть бути враховані при проведенні перерахунку щомісячного довічного утримання.

Враховуючи, що допомога на оздоровлення, зазначена в довідці Апеляційного суду Харківської області про заробітну плату № 180 від 01.08.2017 р., позивачем не була отримана та з неї не були сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, тому колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Враховуючи, що позивач звернувся за перерахунком довічного грошового утримання 01.09.2017 р., тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 необхідно провести з 01.09.2017 р.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

За приписами ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в частині перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суми фактично отриманої ним допомоги на оздоровлення відповідно до довідки про заробітну плату № 192 від 30.08.2017 року, виданої Апеляційним судом Харківської області за вересень 2016 року у розмірі 26849,17грн (з врахування матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу).

Згідно з ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на користь позивача відповідно до задоволених позовних підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова витрати зі сплати судового збору в розмірі 320 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2017р. по справі № 643/12585/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням суми фактично отриманої допомоги на оздоровлення відповідно до довідки про заробітну плату № 192 від 30.08.2017 року, виданої Апеляційним судом Харківської області за вересень 2016 року у розмірі 26849,17 грн., з врахуванням матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу, починаючи з 01.09.2017 р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням суми фактично отриманої допомоги на оздоровлення відповідно до довідки про заробітну плату № 192 від 30.08.2017 року, виданої Апеляційним судом Харківської області за вересень 2016 року у розмірі 26849,17 грн., з врахуванням матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 1/12 посадового окладу, починаючи з 01.09.2017 р., з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Русанова В.Б. Курило Л.В.