Справа № 826/240/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/240/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/240/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві до ТОВ «Проспектс Україна», ТОВ «Сайрус Групп» про визнання договору недійсним

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві звернулась до суду з позовом до ТОВ «Проспектс Україна», ТОВ «Сайрус Групп» про визнання недійсним договору від 02.02.2015 №02022015-2.

Позов обґрунтовано тим, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29.07.2016 по справі 759/8955/16-к встановлено укладення мнимих угод між ТОВ «Проспектс Україна», ТОВ «Сайрус Групп» без мети вчинення господарської діяльності за-для ухилення від сплати податків.

. Представник ТОВ «Проспектс Україна» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

ТОВ «Сайрус Групп» явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, хоча було належним чином повідомлено про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Проспектс Україна» та ТОВ «Сайрус Групп» укладено договір від 02.02.2015 №02022015-2 про надання послуг, на виконання якого складено податкові накладні від 27.02.2015 №40, від 31.03.2015 №135, №134, №136 на загальну суму 1 767 200 грн в т.ч. ПДВ.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29.07.2016 по справі 759/8955/16-к особи, які входили до злочинної групи з конвертації готівки та надання податкової вигоди підприємствам реального сектору економіки використовуючи реквізити підконтрольних їм суб’єктів господарської діяльності протягом лютого-травня 2015 року запропонували ТОВ «Проспекетс України» послуги по незаконному оприбуткуванню грошових коштів та мінімізації оподаткованого доходу підприємства.

Зокрема, встановлено, що службові особи ТОВ «Проспектс Україна» склали (оформили) ряд мнимих угод щодо надання ТОВ «Проспектс Україна» робіт та послуг ТОВ «Сайрус Групп», документально створили видимість законності надходження грошових коштів та розрахунків із постачальниками робіт та послуг ТОВ «Сайрус Групп» та передали грошові кошти службовим особам ТОВ «Проспектс Україна» з удержанням відсотків за надані послуги. Крім того, на підставі складених первинних бухгалтерських документів з використанням печаток ТОВ «Сайрус Групп» склали податкову звітність з відображення податкового кредиту з ПДВ, валових витрат.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що на підставі первинних бухгалтерських документів з постачання робіт та послуг ТОВ «Проспектс Україна» вчинено порушення п. 44.1 ст. 44, пп. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 690 783 грн.

Судом встановлено, що вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29.07.2016 по справі 759/8955/16-к набрав законної сили 30.08.2016.

Згідно пп. 20.1.30 п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

При цьому, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч. 3 та 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписи ч. 1 ст. 215 ЦК України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 статті 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

З системного аналізу викладеного вбачається, що податковий орган уповноважений звертатись до суду з позовами щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Проте, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, якої визначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (п. 8 постанови).

Верховним Судом України наголошено на тому, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Позивачем не долучено до матеріалів справи договір між ТОВ «Проспектс Україна» та ТОВ «Сайрус Групп» укладено договір від 02.02.2015 №02022015-2 про надання послуг, хоча такий договір витребовувався судом.

На підтвердження укладання зазначеного вище договору позивачем надано копії накладних від 27.02.2015 №40, від 31.03.2015 №135, №134, №136, які містять посилання на зазначений договір.

Відповідно до вимог п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Отже, серед обов’язкових реквізитів податкової накладної відсутні відомості щодо договору.

Щодо посилання податкового органу на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29.07.2016 по справі 759/8955/16-к, суд зазначає, що таким встановлено укладання договорів між ТОВ «Проспектс Україна» та ТОВ «Сайрус Групп» без мети реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, а з метою зменшення податкових зобов’язань. Проте такий вирок не містить посилання саме на договір від 02.02.2015 №02022015-2 та таким вироком не встановлені обставини укладення спірного правочину.

З огляду на викладене позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 128, 128, 158-163 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.І. Келеберда