Справа № 2-а-919/10/2201
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2011-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-919/10/2201
Головуючий у 1-й інстанції: Гринчук Р.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Боровицького О.А.,Драчук Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Білогірському районі Хмельницької області про зобов"язання відповідача провести перерахунок та виплатити підвищення до пенсій позивачам у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік, з 22.05.2008 року по 31.10.2010 рік з врахуванням ст.28 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2010 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати підвищення до пенсії позивачам у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсій позивачам у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" з 03 травня 2010 року по 03 листопада 2010 року з врахуванням ст.28 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог-відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачі відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни мають статус дітей війни, що підтверджується відмітками в пенсійних посвідчень і мають право відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на підвищення до пенсій в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На момент звернення позивачів до суду, нарахування доплати до їх пенсій в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень статті 6 вищезазначеного Закону відповідачем не здійснено, у звязку з чим вони звернулися до суду за захистом своїх прав.

Всупереч статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивачам щомісячне підвищення до пенсій виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України Про соціальний захист дітей війни має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивачів, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи строки звернення до суду визначені ч. 2 ст. 99 КАС України, право позивачів на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту за період з 03.05.2010 року, оскільки позови подано до суду 03.11.2010 року

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачам доплату до пенсій, передбачену статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Право позивачів на отримання підвищення до пенсій відповідно до вимог статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнине залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі Хмельницької області , залишити без задоволення, а постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2010 року, без змін.

Відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої в скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

секретар