Справа № 817/930/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"05" грудня 2017 р. Справа № 817/930/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 підприємства "ІБК "Дедал" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області та просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 04.04.2017 №, №, якими збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що не погоджується з висновками акта щодо встановленого ними порушення п.198.6 ст.198, п.138.2 ст.138 ПК України, оскільки при перевірці відповідачу на підтвердження вчинення господарських операцій з ТОВ «Скілург-Торг" були надані всі необхідні первинні документи, які відповідають нормам чинного законодавства. На момент вчинення господарських операцій даний контрагент був зареєстрований в установленому порядку платником податку на додану вартість, а отже мав право виписувати податкові накладні. Також позивач вважає, що до винесення обвинувального вироку стосовно посадових осіб зазначеного контрагента, твердження про фіктивність підприємства є лише домислами відповідача.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.08.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 04.04.2017 №, № в повному обсязі.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3 підприємства "ІБК "Дедал" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що первинні документи, виписані ТОВ «Скілур-Торг» підприємствам-покупцям, не відповідають вимогам п.138.2 ст.139, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України; перевіркою встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару; відсутність трудових ресурсів та основних засобів для ефективного ведення господарської діяльності. Отже контрагент позивача, ТОВ «Скілур-Торг» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, повязану з наданням податкової вигоди третім особам та формування «технічного» податкового кредиту. Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області здійснено досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом придбання та створення субєктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України. Тобто позивач уклав правочини із сумнівним (недобросовісним) контрагентом ТОВ «Скілург-Торг» без прояву належного рівня обережності.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчать розписки в отриманні поштових відправлень.

У відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань правильності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за результатами проведених взаєморозрахунків з ТОВ «Скілург-Торг» за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

Вказаною перевіркою, зокрема, встановлено, що ТОВ «ІБК «Дедал» занижений податок на прибуток за 2014 в сумі 33336 грн та занижений податок на додану вартість за грудень 2014 на суму 37039,74 грн .

Наслідком вказаних вище порушень, на думку відповідача, стало оформлення документів контрагентом позивача з порушенням вимог п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 ПК України, тобто, як стверджує відповідач, фактично мала місце невідповідність придбаного та реалізованого товару; відсутність трудових ресурсів та основних засобів для ефективного ведення господарської діяльності; ТОВ «Скілур-Торг» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій повязаних з наданням податкової вигоди третім особам та формування технічного податкового кредиту; наявність кримінального провадження по відношенню до, зокрема, ТОВ «Скілург-Торг» за ч.2 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.209 КК України, а відтак отримання ТМЦ від контрагента ТОВ «Скілург-Торг», який зазначений у первинних документах не відповідає дійсності.

На підставі висновків акту перевірки №122/17-00-14-00/35505111 від 21.03.2017 та в результаті встановлених порушень, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 04.04.2017 за порушення п.44.1 ст.44, пп.138.1.1 п. 138.1, п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 розд. III Податкового кодексу України, яким збільшена сума грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства у розмірі 33336 грн основного платежу, 8334 грн - штрафні (фінансові) санкції (а.с.8);

-№ від 04.04.17 за порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.2. п.198.3, абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, яким збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість у розмірі 37040 грн основного платежу та 9260 грн штрафних (фінансових) санкцій (штрафи).

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п.138.2 ст.138 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, повязані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення обєкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно вимог пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобовязань за звітний податковий період. Платник податків зобовязаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з вимогами п. 198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Отже, визначальним фактором для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, є звязок витрат та ПДВ із господарською діяльністю платника податків та наявність підтверджуючих первинних документів.

Так, відповідно до ч. 2. ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як юридична особа, є платником податку на додану вартість, основним видом діяльності позивача є будівництво житлових і нежитлових будівель.

На підприємстві працює 15 осіб згідно затвердженого штату (а. с. 86-91). Також підприємство орендує вантажний автомобіль (а. с. 82-85).

15.12.2014 року між ТОВ «ІБК «Дедал» та ТОВ «Скілург-Торг» укладено договір №1512 купівлі-продажу будівельних матеріалів згідно із специфікаціями, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити на умовах даного договору (а.с.22-34).

Виконання умов договору, а відтак факт здійснення вказаних господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей контрагентом позивача підтверджуються податковими накладними; видатковими накладними; товарно-транспортними накладними на перевезення товару позивачем; платіжними дорученнями на оплату ТМЦ (а с. 25-40).

Вказані документи, як вбачається з акту перевірки, надавалися позивачем до перевірки. Судом також встановлено, що зазначені вище документи та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував спірні суми витрат та податкового кредиту, повністю розкривають зміст господарських операцій, а отже є первинними документами.

Слід зазначити, що первинні документи містять всі необхідні реквізити, складені особами, які на момент їх складання були в установленому порядку зареєстровані як юридичні особи та як платники податків (в тому числі і податку на додану вартість), тобто за формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Порушень при їх оформленні судом не встановлено.

В акті перевірки не зазначено жодних застережень, конкретизації про те, які саме порушення були допущені стороною продавця при оформленні первинних документів і в чому ці документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відтак, доводи відповідача про те, що первинні документи складені всупереч чинному законодавству, є безпідставними.

В подальшому, придбані у контрагента товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали) використані позивачем в своїй господарській діяльності, що підтверджується такими первинними бухгалтерськими документами: договорами підряду, прибутковими накладними, актами списання ТМЦ (а. с.95-134), фінансовим звітом, оборотно-сальдовими відомостями по рах.631, що вказують на отримання доходу позивачем у грудні 2014 в звязку з використанням вказаних ТМЦ в господарській діяльності.

Також слід зазначити, що інформацію по не встановленню наявності у ТОВ «Скілур-Торг» основних засобів за адресою отримання покупцем товарів, вказаних у первинних документах, фіскальний орган отримав в квітні 2015 року, тоді як операції за Договором купівлі-продажу здійснювались позивачем у грудні 2014 року. Наведене не надає права відповідачу стверджувати про не проведення господарської операції між сторонами Договору купівлі-продажу ТМЦ в період, визначений первинними документами.

Щодо наявності кримінального провадження за фактом придбання та створення субєктом підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи не є доказами, а є лише відомостями про джерело таких фактів, які можуть стати доказами після їх закріплення належним процесуальним шляхом, а відтак, інформація отримана в ході досудового слідства по кримінальній справі не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки.

Відповідачем в свою чергу не було доведено обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності його контрагента, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обовязком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обовязку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку.

Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі і на його контрагентів. Якщо контрагент порушує податкове законодавством, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Тобто, відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть безпосередньо платники податків і зборів (обов'язкових платежів), що допустили правопорушення.

Вказана обставина не є підставою для позбавлення позивача права на формування витрат та податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого формування та має всі документальні підтвердження суми своїх витрат.

Доводи відповідача про відсутність у контрагента позивача трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарської діяльності не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та транспортних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових договорів.

Не підтверджені жодним доказом у справ і доводи відповідача з приводу невідповідності придбаного та реалізованого товару ТОВ «Скілург-Торг».

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що долученими до матеріалів справи первинними документами підтверджується як реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, так і використання придбаних у ТОВ «Скілург-Торг» товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності позивача, і отримання від такого використання доходу. Таким чином судом встановлено відсутність порушень позивача щодо заниження податку на прибуток за 2014р. на суму 33336 грн. та заниження податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 37039,74 грн. А доводи та висновки відповідача, викладені у акті перевірки позивача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Скілург-Торг» є такими, що ґрунтуються на припущеннях відповідача та осіб, що проводили перевірку та не підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

ОСОБА_2