Справа № 812/808/16
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року справа №812/808/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року в справі № 812/808/16 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області в нарахуванні та виплаті допомоги при виході у відставку в розмірі десяти заробітних плат за останньою посадою та зобовязати нарахувати й виплатити таку допомогу, виходячи із заробітної плати станом на листопад 2013 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Первомайського міського суду Луганської області.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 12 лютого 2015 року прийнято Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року. Проте, у вказаному законі не регламентовано виплату вихідної допомоги судді в зв'язку з відставкою. У редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 01 квітня 2014 року на підставі положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року, виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, що вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

ОСОБА_2 звільнено з посади судді Первомайського міського суду Луганської області наказом Голови суду від 26.12.2014 в зв'язку із поданням заяви про звільнення. Верховною Радою України постанову «Про звільнення суддів» № 59-VIII прийнято 25.12.2014. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1- рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Апелянт наголошує, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є вихід у відставку, а не факт набуття 20-літнього стажу чи подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції. Отже, у спірних правовідносинах необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (далі позивач) з 22 червня 1982 року працювала на посаді судді Первомайського міського суду Луганської області, з червня 1987 року по квітень 2000 року обіймала посаду голови цього суду.

27 листопада 2013 року позивач за наявності необхідного стажу роботи на посаді судді подав заяву про відставку.

24 грудня 2013 року рішенням Вищої ради юстиції № 1540/0/15-13 було внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Первомайського міського суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Первомайського міського суду Луганської області у відставку.

Наказом Голови Первомайського міського суду Луганської області від 26.12.2014 № 10-г позивача відраховано зі штату цього суду з виплатою суддівської винагороди з 01.07.2014 по 30.09.2014.

13 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі відповідач, ТУ ДСА) щодо нарахування та виплатити передбаченої ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом відповідача від 16.06.2016 № 1136/16 відмовлено позивачу в здійсненні такої виплати, оскільки це право в редакції закону, чинній на час прийняття постанови про звільнення, передбачено не було.

Вважаючи, що бездіяльність ТУ ДСА порушує її право на отримання належної допомоги при виході у відставку, ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: - лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; - повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; - вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 126 Конституції України (в редакції, чинній на дату звільнення) суддя у разі подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням звільняється з посади органом, що його обрав або призначив - в даному випадку Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Частиною 6 статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі Закон № 2453-VІ) встановлено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Статтею 136 Закону № 2453-VІ було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, підпунктом 1 пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема статтю 136 виключено. Зазначені зміни набрали законної сили 01 квітня 2014 року.

Тобто, на час звільнення позивача з посади судді та відрахування зі штату Первомайського міського суду Луганської області положення ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втратили чинність.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, у даному випадку, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25 грудня 2014 року).

Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року, на яке посилається позивач, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27 березня 2014 року № 1166 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому його висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року в справі № 812/808/16 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року в справі № 812/808/16 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_3

ОСОБА_4