Справа № 265/3018/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковтуненко О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року справа № 265/3018/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року у справі № 265/3018/17 за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про:

- визнання протиправними дій управління щодо припинення виплати пенсії позивачу;

- зобовязати управління виплатити заборгованість та продовжувати виплачувати пенсію (а.с. 2-6).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправними дії управління щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_2 (а.с. 46-48).

Не погодившись із судовим рішенням, Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що з 01 квітня 2017 року позивачу зупинено виплату пенсії, однак в серпні 2017 року за особистою заявою позивача виплату пенсії поновлено з виплатою заборгованості, що підтверджується довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії (а.с. 52-54).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в Лівобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України (а.с. 7-9, 33).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (м. Донецьк) до м. Маріуполь, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 листопада 2014 року № НОМЕР_1 (а.с. 10).

Виплата пенсії припинена з 01 квітня 2017 року, однак в серпні 2017 року позивачу виплачена пенсії з урахуванням заборгованості за 4 місяці у розмірі 10 017,15 грн. (по 2003,43 грн. за місяць).

Однак, в травні 2017 року, не погодившись із припиненням виплати пенсії за віком позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент припинення виплати пенсії позивачу у відповідача були відсутні законодавчо передбачені підстави для припинення виплати пенсії, та визнані дії управління щодо її припинення протиправними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Відповідач підтвердив взяття позивача на облік та виплату пенсії позивачу по квітень 2017 року.

Рішення щодо припинення виплати пенсії відповідачем не приймалось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з квітня 2017 року відповідач безпідставно не виплачує позивачу пенсію.

Однак, в серпні 2017 року позивачу виплачена пенсії з урахуванням заборгованості за 4 місяці у розмірі 10 017,15 грн. (по 2003,43 грн. за місяць) (а.с. 36).

Тобто, відповідач з квітня 2017 року по липень 2017 року діяв всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Крім того, суд, враховуючи вищевикладене, та те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб не скасована, рішення про припинення виплати пенсії управлінням не приймалось, позивачем виконано певний порядок, встановлений для осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території, дійшов висновку, що пенсійний орган неправомірно не здійснював пенсійній виплати позивачу з квітня 2017 року по момент поновлення її виплати та сплати всієї заборгованості у серпні 2017 року.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вирішивши вірно спір по суті, помилково не вказав на часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач у своєму позові просив суд виплатити заборгованість за весь період, яка йому була виплачена у серпні 2017 року, а, відтак постанова суду першої інстанції підлягає зміні на підставі положень ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року у справі № 265/3018/17 за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області визнання протиправними дій змінити.

В першому абзаці резолютивної частини постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року у справі № 265/3018/17 замість слова «задовольнити» вказати слова «задовольнити частково».

Після другого абзацу резолютивної частини Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року у справі № 265/3018/17 додати абзац наступного змісту: «В іншій частині позовних вимог - відмовити».

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4