Справа № 815/1689/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1689/17

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Блумі» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Блумі» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ТОВ «Блумі» звернулось з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №500060705/2017/000001/2 від 17.02.2017р. та картки відмови у прийнятті митної декларації, оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №500060705/2017/00002 від 17.02.2017р.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що на виконання умов контракту №250815 від 25.08.2015р., укладеного ТОВ «Блумі» із компанією TGS DIS TICARET A.S., постачальник взяв на себе зобов'язання поставити у власність ТОВ «Блумі» товар. Декларантом для здійснення митного оформлення товару виробництва TGS DIS TICARET A.S., країна виробництва TR, до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію №500060705/2017/000061 в якій зазначена митну вартість товару: неткані матеріали з синтетичних та штучних волокон з поверхневою щільністю 45 г/м2, без покриття, білого кольору 190мм (матеріал: 40% віскоза/ 60% поліестер) за ціною 2,20 дол./кг загальною кількістю 3 937,00 кг; неткані матеріали з синтетичних та штучних волокон з поверхневою щільністю 45 г/м2, без покриття, білого кольору 135мм (матеріал: 40% віскоза/ 60% поліестер) за ціною 2,20 дол./кг загальною кількістю 3 868,00 кг. В графі 6 Декларації митної вартості «Митна вартість товарів, визначена із застосуванням методу»: декларантом вказано основний метод основного за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом до Одеської митниці ДФС відповідно до ч.2 ст.53 МК України надано документи: контракт поставки товару №250815 від 25.08.2015р. з додатковими угодами; проформа інвойсу №201612/01 від 08.12.2016р., комерційний інвойс №616346 від 30.01.2017р., сертифікат №0047607 від 31.01.2017р., експортна декларація №17343100ЕХ018905 від 30.01.2017р., платіжне доручення №6690 від 22.12.2016р. та №6804 від 25.01.2017р., коносамент. За результатами візуальної перевірки документів та співставлення даних, поданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості зазначених товарів та відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю та оформлення на етапі контролю митної вартості посадовою особою Одеської митниці ДФС встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Позивач вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ТОВ «Блумі» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що на виконання умов контракту №250815 від 25.08.2015р., укладеного ТОВ «Блумі» із компанією TGS DIS TICARET A.S., постачальник взяв на себе зобов'язання поставити у власність ТОВ «Блумі» товар.

Декларантом для здійснення митного оформлення товару виробництва TGS DIS TICARET A.S., країна виробництва TR, до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію №500060705/2017/000061 в якій зазначена митну вартість товару:

- неткані матеріали з синтетичних та штучних волокон з поверхневою щільністю 45 г/м2, без покриття, білого кольору 190мм (матеріал: 40% віскоза/ 60% поліестер) за ціною 2,20 дол./кг загальною кількістю 3 937,00 кг;

- неткані матеріали з синтетичних та штучних волокон з поверхневою щільністю 45 г/м2, без покриття, білого кольору 135мм (матеріал: 40% віскоза/ 60% поліестер) за ціною 2,20 дол./кг загальною кількістю 3 868,00 кг.

В графі 6 Декларації митної вартості «Митна вартість товарів, визначена із застосуванням методу»: декларантом вказано основний метод основного за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом надано до Одеської митниці ДФС відповідно до частини 2 статті 53 МК України документи: контракт поставки товару №250815 від 25.08.2015р. з додатковими угодами; проформа інвойсу №201612/01 від 08.12.2016р., комерційний інвойс №616346 від 30.01.2017р., сертифікат №0047607 від 31.01.2017р., експортна декларація №17343100ЕХ018905 від 30.01.2017р., платіжне доручення №6690 від 22.12.2016р. та №6804 від 25.01.2017р., коносамент.

Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060705/2017/0000012 від 17.02.2017р., яким митну вартість визнано на рівні - 2,38 доларів США за кг нетто.

17.02.2017р. Одеською митницею ДФС складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060705/2017/00002.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Одеською митницею ДФС правомірно з дотриманням вимог статті 55 Митного кодексу України, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Митного кодексу України.

За змістом статті 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи відповідно до статті 7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

За змістом частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

На підставі частин 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв'язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

За правилами частин 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно частин 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На підставі приписів статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані надати додатковий перелік документів. При цьому витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що до митного оформлення для підтвердження заявленої вартості товару були подані наступні документи: контракт поставки товару №250815 від 25.08.2015р. з додатковими угодами; проформа інвойсу №201612/01 від 08.12.2016р., комерційний інвойс №616346 від 30.01.2017р., сертифікат №0047607 від 31.01.2017р., експортна декларація №17343100ЕХ018905 від 30.01.2017р., платіжне доручення №6690 від 22.12.2016р. та №6804 від 25.01.2017р., коносамент. Відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів до митного оформлення перелічені документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: у вказаних документах містяться розбіжності та не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують вартість митну вартість товару, а саме:

- у інвойсі №616346 від 30.01.2017р., проформі інвойса №201612/01 від 08.12.2016р., зовнішньоекомічному контракті №250815 від 25.08.2015р., пакувальному листі від 30.01.2017р. не зазначено реквізитів (а саме прізвища) посадової особи підприємства експортера, яка уповноважена підписувати комерційні документи та зробила підпис на печатці (штампі);

- у зовнішньоекономічному контракту №250815 від 25.08.2015р. вказано, що оплата за товар здійснюється на умовах 30% переплати перед виготовленням товару, а 70% передплати перед відвантаженням. Ця ж інформація зазначена у проформі, але у інвойсі №616346 від 30.01.2017р. про переплату інформація не міститься. Крім того, у платіжних дорученнях №6690 від 22.12.2016р. та №6804 від 25.01.2017р. суми, які були переплачені за товар, не відповідають умовам зазначеним у контракті.

За змістом частини 3 статті 53 Митного кодексу України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. №599, Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару - висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, каталоги, специфікації, прайс - листи виробника товару, виписку з бухгалтерської документації, також переклад копії митної декларації країни відправлення на українську мову.

В ході судового розгляду встановлено, що на вимогу Одеської митниці ДФС 16.02.2017р. ТОВ «Блумі» надано до Одеської митниці ДФС письмові пояснення, згідно яких зовнішньоекономічний контракт підписаний посадовою особою підприємством контрагента, а саме Генеральним менеджером ОСОБА_1, що стусується підпису на інвойсі та інших супровідних документах, це визначається внутрішніми документами компанії TGS DIS TICARET A.S. про призначення відповідальних осіб та жодним чином не стосується а ні ТОВ «Блумі», а ні Одеської митниці ДФС. Всі інші необхідні реквізити у супровідних документах було зазначено. Більш того, щодо невідповідності платіжних доручень умовам контракту, зазначено, що у контракті не зазначено умови оплати з визначенням частки передплати та остаточного платежу (як це вказано у зауваженнях), але на кожну поставку укладається специфікація де і було зазначено 30% передплата/ 70% остаточний платіж. В проформі інвойсу також було зазначено суму передплати, яку і було сплачено ТОВ «Блумі», після виготовлення продукції підприємство повинно сплатити остаточний платіж у розмірі 70% від загальної вартості. Між тим, оскільки постачальник є виробником та товар виготовляється безпосередньо під замовлення ТОВ «Блумі» неможливо розрахувати точний остаточний платіж за продукцію, тому остаточний платіж може відрізнятися від зазначеного у проформі інвойсу (попередній розрахунок вартості), але він чітко відповідає основному документу який подано митному органу - інвойсу.

Водночас, 16.02.2017р. декларантом також подані документи, а саме: таблиці без перекладу (у листі-роз'ясненні наданому ТОВ «Блумі» №08-2АО-17 від 16.02.2017р. вказано, що це бухгалтерська документація) за грудень 2016 року; прайс-лист від 07.12.2016р. без перекладу; довідка ТОВ «Експоцентр» №0067-inf від 13.02.2017р.; лист-роз'яснення ТОВ «Блумі» №08-2АО-17 від 16.02.2017р. Інших документів для підтвердження заявленої митної вартості товару на підтвердження ТОВ «Блумі» не надано митному органу, що не заперечувалося у судовому засіданні представником позивача.

Так, у таблицях були відсутні реквізити компанії, яка надає інформацію; вказано номер інвойсу (який було надано до митного оформлення №615346 від 30.01.2017р.) та вказано розміри (які зазначено у графі 31 митної декларації від 13.02.2017р. №500060705/2017/000050) - 135-190мм, але кількість вказана для розміру 135мм та 190мм однакова - 3937 кг. У проформі інвойсу №20161/01 від 08.12.2016р. вказано, що нетканого матеріалу з розміром 190мм - 3937кг, а з розміром 135мм - 3868 кг. Прайс-лист не містить реквізитів компанії, яка його видала; відсутні умови поставки на яких пропонується купити товар. У довідці ТОВ «Експоцентр» експерт зазначав, що рівень вартості товару на умовах CIF-Одеса становить 2,10-2,20 дол. США за 1 кг; ціна отримана також на підставі аналізу Інтернет-ресурсів, на які посилається експерт. У додатках до довідки, які надані експертом, міститься інформація отримана з мережі Інтернет, де рівень митної вартості на аналогічний товар становить 1,6-2,3 дол. США за 1 кг, але на умовах FOB.

Таким чином наданими додатковими документами виявлені митницею розбіжності усунуті не були.

Листом від 17.02.2017р. директор ТОВ «Блумі» ОСОБА_2 повідомив митний орган, що документи зазначені у ВМД №500060705/2017/000050, а так само додаткові пояснення, які вимагаються митним органом, є остаточними і додаватися не будуть.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За правилами частини 9 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно частини 8 статті 57 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

На підставі частин1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів, декларантом до митного органу додаткових документів надано не було, у зв'язку з чим, та з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару, з урахуванням інформації, яка наявна в митного органу, між декларантом та Одеською митницею ДФС проведено консультації щодо обрання методу визначення митної вартості, за результатами яких встановлено, що у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, а тому, відповідно до положень ст.59 Митного кодексу України, неможливо застосувати метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Водночас, в Одеської митниці ДФС наявна інформація щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, у зв'язку з чим, відповідно до ст.60 Митного кодексу України, контролюючим органом застосовано метод визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Також встановлено, що Одеською митницею ДФС з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДФС та встановлено, що у максимально наближений час рівень митної вартості товару №1 МД серед митних оформлень в Україні є більшим - 2,38 дол. США за кг. нетто (МД №110030002/2017/000430 від 07.02.2017р.) проти заявленої декларантом митної вартості на рівні 2,20 дол. США за кг нетто.

Додатково декларанту було роз'яснено вимоги частини 3 статті 52 Митного кодексу України на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу ДФС про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом ДФС; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу ДФС про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України.

До того ж, декларанту роз'яснено його право відповідно до пункту 4 частини 3 статті 52 Митного кодексу України оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 Митного кодексу України, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості товарів.

Таким чином, з огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у наданих уповноваженою особою декларанта до митного оформлення товару документах вищеокреслених розбіжностей, слугувало достатньою підставою для відмови ТОВ «Блумі» у розмитненні товарів за заявленою уповноваженою особою декларанта митною вартістю (за основним методом визначення митної вартості), та коригування митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, у зв'язку з чим Одеською митницею ДФС правомірно з дотриманням вимог статті 55 Митного кодексу України, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вирішуючи спір, колегія суддів також зважає, що в силу вимог частини 2 статті 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений статтею 8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами частини 1 статті 71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку статті 11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами частини 2 статті 71 КАС України в порядку, що встановлений статтею 86 цього кодексу.

З огляду на викладене, на підставі статті 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Блумі» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів частини 1 статті 94 КАС України.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Блумі» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі № 815/1689/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 06 грудня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк