Справа № 825/1147/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 825/1147/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Адам Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 10.07.2017 р. № 2685/к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Голови Державної пенітенціарної служби України від 07.04.2016 р. № 77/ОС-16 полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 призначено ректором Академії Державної пенітенціарної служби (далі - Академія).

07.04.2016 р. між Державною пенітенціарною службою України в особі Голови (засновником) та полковником внутрішньої служби ОСОБА_2 (керівником) було укладено контракт № 5 строком дії - до 07.04.2021 р.

У пунктах 2, 3 зазначеного контракту визначено, що керівник здійснює безпосереднє управління діяльністю Академії та є представником Академії у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування і діє без довіреності в межах наданих повноважень, а також, що керівник у межах наданих йому повноважень організовує діяльність Академії.

Пунктом 5 Контракту погоджені права керівника, зокрема розпоряджатися майном та коштами в межах та у спосіб, що передбачені цим контрактом, статутом Академії та законодавством; укладати від імені Академії договори відповідно до законодавства; вирішувати питання фінансово-господарської діяльності; приймати на роботу та звільняти з роботи працівників Академії, визначати їх функціональні обов'язки, тощо.

Позивач здійснює управлінські функції з врахуванням положень Статуту Академії (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2016 р. № 3290/5 та погодженого загальними зборами трудового колективу Академії (протокол від 02.11.2016 р. № 2)

На підставі звернень ОСОБА_6 від 20.03.2017 р. № 520/1, ОСОБА_7 від 20.03.2017 р. № 521/2 та інших анонімних заявників наказом в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря МЮ України від 14.04.2017 р. № 1366/7 було призначено службове розслідування щодо фактів можливого порушення посадовими особами Академії антикорупційного законодавства, та створено відповідну комісію, яку зобов'язано провести службове розслідування у термін з 18.04.2017 р. до 17.05.2017 р.

18.04.2017 р. начальником відділу з питань запобігання корупції Міністерства юстиції України було затверджено план-завдання на час проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.05.2017 р. № 1624/7 на підставі доповідної записки Голови комісії з проведення службового розслідування від 16.05.2017 р. строк проведення службового розслідування було продовжено до 17.06.2017 р.

За результатами проведеного службового розслідування Комісією було складено відповідний висновок, затверджений 16.06.2017 р. в.о. Державного секретаря, керівником Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України.

У вказаному висновку Комісією встановлено наступні порушення:

1) не утворення уповноваженого підрозділу (не призначено особу) з питань запобігання та виявлення корупції, чим порушено вимоги п. 1 та п. 10 Типового положення про уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.09.2013 № 706 «Питання запобігання та виявлення корупції», в частині визначення уповноваженої особи з питань запобігання корупції. Крім того, ректором Академії не виконано доручення МЮ України від 20.01.2017 № 25/1.3/32-17 в частині визначення уповноваженої особи з питань запобігання та протидії корупції, погодження визначеної особи з питань запобігання та протидії корупції з підрозділом з питань запобігання та протидії корупції МЮ України;

2) порушення посадовими особами Академії вимог ч. 2 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції», а також пункти 3-4 Порядку перевірки факту подання суб'єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення НАЗК «Про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій», затвердженого рішенням НАЗК від 06.09.2016 № 19, зареєстрованого в МЮ України 15.11.2016 за № 1479/29609;

3) зроблено висновок, що підроблення посадової інструкції проректора Академії (з наукової та методичної роботи) полковника внутрішньої служби ОСОБА_8 було скоєно посадовими особами Академії, в тому числі ректором Академії ОСОБА_2, з метою приховання бездіяльності з боку керівництва Академії та порушення вимог ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції» щодо обмеження спільної роботи близьких осіб, а також п. 27 Контракту від 07.04.2016 № 5 «З ректором Академії Державної пенітенціарної служби», щодо вжиття в межах своїх повноважень заходів до запобігання проявам корупційних правопорушень Академії;

4) комісією встановлено, що за активної участі та сприяння керівництва курсів, керівництва юридичного факультету та керівництва Академії проводиться постійний збір коштів з курсантів першого та другого курсів. Зазначені факти свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, в діях начальника першого курсу майора внутрішньої служби ОСОБА_9;

5) для охорони орендованої нежитлової адміністративної будівлі було укладено договір № 173ПЦС/Г-149 централізованого спостереження за станом технічних засобів, сигналізації та реагування груп затримання на відповідні сигнали з адмінприміщення із ПП «Бастіон-Т». на першій сторінці договору замовником визначено Регіональне відділення ФДМУ по Чернігівській області, на п'ятій сторінці договору замовником визначено Академію, проставлено підпис ОСОБА_2 та закріплено печаткою Академії. Академію визначено замовником на додатках до договору. Однак, на підставі наказу ректора Академії від 08.11.2016 № 442 «Про забезпечення внутрішнього порядку щодо організації несення служби на об'єкті нерухомості Академії за адресою просп. Миру, 145» охорона проводилась в період з 09.11.2016 до 19.12.2016 додатковим нарядом із розрахунку: старший наряду - 1 особа із складу середнього начальницького складу слухачів п'ятого курсу юридичного факультету денної форми навчання; днювальний - 1 курсант з числа найбільш підготовлених. При цьому, згідно актів надання послуг, підписаного сторонами договору, були виконані роботи (надані такі послуги) «За спостереження ПЦС». Надані послуги були оплачені виконавцю Академією. Виявлені факти вказують на численні зловживання з боку ректора Академії, ОСОБА_2, які за своїми ознаками становлять склади кримінальних правопорушень, а саме службове підроблення (ч. 1 ст. 366 КК України), зловживання владою або службовим становищем (ч. 1 ст. 364 КК України), службова недбалість (ч. 1 ст. 367 КК України);

6) перерахування Академією на рахунок генпідрядника коштів в сумі 75000,00 грн. за виконання першого етапу будівельних робіт, тобто демонтаж робіт, та вивезення будівельного сміття, що виконано силами курсантів та власним автотранспортом Академії. Таким чином, Академією взяті зобов'язання (здійснення платежів) за рахунок бюджетних коштів на користь ПП «УКРРЕКОНСТРУКЦІЯ» за роботи, що фактично не були надані. Таким чином, в діях посадових осіб Академії вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

На підставі висновку службового розслідування Комісією було запропоновано розглянути в установленому порядку питання щодо звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 з посади ректора Академії.

27.06.2017 р. на виконання доручення в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України від 26.06.2017 р. № 107/3.0/48-17 ОСОБА_2 були надані пояснення (заперечення) щодо висновку службового розслідування.

10.07.2017 р. за результатами службового розслідування та з урахуванням наданих позивачем пояснень, Міністерством юстиції України було прийнято наказ № 2685/к, яким полковнику внутрішньої служби ОСОБА_2 оголошено сувору догану за порушення службової дисципліни, а саме за те, що ним: вчасно не утворено уповноважений підрозділ (не призначено особу) з питань запобігання та виявлення корупції; не забезпечено контроль та не повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про випадки не подання чи несвоєчасного подання суб'єктами декларування декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; не вжито заходів запобігання проявам корупційних правопорушень Академії, у тому числі в частині щодо обмеження спільної роботи близьких осіб; встановлення порушень фінансової діяльності.

Позивач, вважаючи протиправним зазначений наказ, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності достатніх та необхідних правових підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 р. № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII), «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 р. № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV), «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV), постановою Кабінету Міністрів України від 04.09.2013 р. № 706 «Питання запобігання та виявлення корупції» (далі - Постанова № 706), Порядком проведення службового розслідування у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 р. № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі ст.ст. 12-14 Закону 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Разом з тим, особливості проведення службового розслідування у Державній кримінально-виконавчій службі України визначені Порядком № 356/5.

Так, у п. 5 розділу ІІ, п. 5 розділу ІІІ, п. 3, 4 розділу VI, п. 4 розділу VIII вказаного Порядку визначено, що підставою для призначення службового розслідування є письмові звернення громадян України.

Службове розслідування не проводиться за анонімними повідомленнями, заявами, скаргами.

Особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, письмового пояснення.

Виконавець (голова, члени комісії) зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, вживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

При цьому, Законом № 1700-VII та Постановою № 706 визначено правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Частиною 2 статті 49 Закону № 1700-VII передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

У п. 3 Постанови № 706 визначено, що забезпечення утворення (визначення) та функціонування підрозділів (осіб) з питань запобігання та виявлення корупції на підприємствах, в установах та організаціях, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим покладається на керівників міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Голів Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівників органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру проведення службового розслідування в органах та установах Державної кримінально-виконавчої служби України, яка субсидіарно врегульована й чинним на теперішній час Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та, зокрема, гарантує право особи, щодо якої воно проводиться, знати про причини призначення такого розслідування та надавати пояснення щодо виявлених обставин у ході його здійснення до затвердження висновку, складеного за його результатами.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували дотримання ним при проведенні службового розслідування вищевказаної процедури в частині щодо ознайомлення позивача з інформацією, на підставі якої воно призначено (зверненнями ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інших анонімних заявників), і забезпечення реалізації його права на надання письмових пояснень щодо обставин, встановлених Комісією, до затвердження її висновку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, висновок службового розслідування був затверджений в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України 16.06.2017 р., а письмові пояснення у позивача відібрані лише 27.07.2017 р. на виконання доручення зазначеної посадової особи від 26.06.2017 р.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на те, що зазначене службове розслідування було призначено, зокрема за анонімними повідомленнями, що у відповідності до п. 5 розділу ІІІ Порядку № 356/5, є недопустимим.

При цьому, судова колегія враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Окрім зазначеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу й на те, що у відповідності до оскаржуваного позивачем наказу його притягнуто до відповідальності за те, що ним:

1) вчасно не утворено уповноважений підрозділ (не призначено особу) з питань запобігання та виявлення корупції;

2) не забезпечено контроль та не повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про випадки не подання чи несвоєчасного подання суб'єктами декларування декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

3) не вжито заходів запобігання проявам корупційних правопорушень Академії, у тому числі в частині щодо обмеження спільної роботи близьких осіб;

4) порушення фінансової діяльності.

Воденочас, щодо вчасного не утворення уповноваженого підрозділу (не призначення особи) з питань запобігання та виявлення корупції колегія суддів зазначає наступне.

Так, з вищевикладених правових норм вбачається, що Постановою № 706 визначено чітке коло суб'єктів, зокрема керівників міністерств, на яких покладено обов'язок щодо утворення вказаного підрозділу на підприємствах, установах та організаціях, які входять до сфери управління міністерств.

При цьому, керівник (ректор) ВНЗ до вказаних суб'єктів не належать.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначеної Постанови Міністром юстиції України було видано доручення від 20.01.2017 р. № 25/1.3/32-17, яким зобов'язано керівників територіальних органів підприємств установ та організацій, що належать до сфери управління Мін'юсту, створювати уповноважені підрозділи з питань запобігання та виявлення корупції або визначати відповідних уповноважених осіб, термін виконання до 10.02.2017 р.

Однак, лише 20.04.2017 р., тобто зі спливом встановленого ним строку виконання, вказане доручення було надіслано на поштову скриньку працівника відділу по роботі з персоналом Академії з приватної поштової скриньки працівника Відділу з питань запобігання корупції Міністерства юстиції України.

До цього часу, вказане доручення до відома Академії в особі її керівництва, зокрема безпосередньо позивача, доведено не було і відповідачем не надано належних і допустимих у розумінні ст. 70 КАС України доказів зворотного.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи 25.04.2017 р. вказане доручення було зареєстроване Академією за № 333 та наказом ректора Академії від 10.05.2017 р. № 165/од уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції в Академії було визначено полковника внутрішньої служби, проректора ОСОБА_12, тобто розпочато процедуру виконання зазначеного доручення Мінюсту у відповідному порядку.

30.05.2017 р. внаслідок того, що зазначена кандидатура не була погоджена відділом з питань запобігання корупції Міністерства юстиції України Ректором було визначено та направлено до вказаного Відділу Міністерства юстиції України на погодження іншу кандидатуру - начальника відділу виховної та соціально-психологічної роботи підполковника внутрішньої служби ОСОБА_14.

12.07.2017 р. її кандидатуру погоджено та наказом в.о. ректора Академії від 13.07.2017 р. № 149о-с на неї покладено виконання обов'язків уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції в Академії Відділом з питань запобігання корупції Міністерства юстиції України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави вважати, що саме внаслідок протиправних дій або бездіяльності та з вини позивача вчасно не утворено уповноважений підрозділ (не призначено особу) з питань запобігання та виявлення корупції, а тому у відповідача не було достатніх і необхідних об'єктивних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вказане порушення.

При цьому, посилання апелянта на Постанову № 706 і затверджене нею Типове положення, якими він обґрунтовує обов'язок саме позивача як керівника Академії, створити вищевказаний підрозділ, є безпідставними, оскільки, як встановлено вище, у п. 3 Постанови № 706 чітко вказано, що КМУ постановляє керівникам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головам обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій з урахуванням вимог затвердженого цією постановою Типового положення: забезпечити утворення (визначення) та функціонування підрозділів (осіб) з питань запобігання та виявлення корупції на підприємствах, в установах та організаціях, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим.

Доводи апелянта про те, що 27.06.2017 р. комп'ютерна мережа Мінюсту була піддана хакерському нападу, що унеможливлює встановлення факту надсилання Академії доручення, не звільняє його обов'язку доказування, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тож у жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Стосовно зазначеного в оскаржуваному наказі порушення щодо не забезпечення позивачем контролю та не повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки не подання чи несвоєчасного подання суб'єктами декларування декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, судова колегія звертає увагу на те, що такі твердження відповідача засновані на висновках службового розслідування щодо неподання декларацій курсантами Академії.

Разом з тим, вищевикладеними нормами антикорупційного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 49 Закону № 1700-VII, на яку посилається й апелянт, так само як і Статутом Академії, Контрактом, укладеним з позивачем, або будь-яким іншим нормативно-правовим чи індивідуальним, локальним актом не передбачено обов'язку Ректора Академії здійснювати контроль та нести відповідальність за неподання курсантами Академії вказаних декларацій.

Більш того, апелянтом взагалі не доведено, що курсанти Академії є суб'єктами декларування, а також, що Міністерство юстиції України уповноважено здійснювати контроль за дотриманням порядку подання електронних декларацій зазначеними особами, встановлювати факти порушення ними антикорупційного законодавства і притягати до відповідальності.

При цьому, апелянтом не було доведено наявності відповідного рішення компетентного суб'єкта влади.

Доводи апелянта про те, що у відповідності до п. 5 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014 р. № 228, він наділений повноваженнями на здійснення заходів щодо перевірки діяльності Академії антикорупційному законодавству, є необґрунтованими, оскільки вказаною нормою Положення, на яке посилається апелянт, передбачено, що Мін'юст забезпечує у межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією, зокрема в установах, що належать до сфери його управління, тобто вказаною нормою передбачено здійснення апелянтом превентивних функцій і контролю реалізацією відповідних превентивних заходів, а не повноваження щодо притягнення до відповідальності за порушення антикорупційного законодавства та здійснення інших повноважень, що належать до дискреції НАБУ.

Більш того, вказаним Положенням, як й іншими нормативними актами, не визначено відповідальності Ректора за подання декларацій курсантами та/або обов'язку контролювати їх подання курсантами.

Окрім цього, апелянтом взагалі не доведено обов'язку курсантів Академії подавати декларації у порядку Закону № 1700-VII і посилання апелянта на пп. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII та абз. 3 п. 8 ст. 14 Закону № 2713-IV, яким передбачено обов'язок подання декларацій особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а не курсантів, і також його твердження щодо неподання декларації посадовою особою Академії - інспектором з продовольчого забезпечення є необґрунтованими, зокрема з огляду на положення ч. 5 ст. 45 Закону № 1700-VII, яким передбачено, що дія розділу VІІ цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері освіти (крім керівників ВНЗ та їх заступників).

Досліджуючи обставини та наявні у справі докази в їх сукупності, відповідно до ст. 86 КАС України, судова колегія звертає увагу й на те, що ректор та проректори Академії подали свої електронні декларації у встановлений чинним законодавством термін - до 01.04.2017 р.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку апелянтом не доведено наявності достатніх і необхідних правових підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вказане порушення.

Стосовно зазначеного в оскаржуваному наказі порушення щодо не вжиття позивачем заходів запобігання проявам корупційних правопорушень Академії, у тому числі в частині щодо обмеження спільної роботи близьких осіб, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що такі твердження відповідача засновані на висновках службового розслідування щодо заняття донькою проректора Академії з наукової та методичної роботи ОСОБА_15 посади інспектора факультету заочного, контрактного навчання та підвищення кваліфікації працівників Академії, що на думку представника апелянта вказує на наявність конфлікту інтересів.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що у відповідності до посадової інструкції інспектора факультету заочного, контрактного навчання та підвищення кваліфікації працівників Академії особа на зазначену посаду призначається та звільняється з неї наказом ректора Академії, безпосередньо підпорядковується начальнику факультету та його заступнику та керується у своїй діяльності наказами ректора і розпорядженнями та окремими дорученнями першого проректора, тобто жодного підпорядкування вказаної посади проректору Академії з наукової та методичної роботи не передбачено /Т.1 а.с.158-160/.

Крім того, у відповідності до посадової інструкції проректора Академії з наукової та методичної роботи, він не має жодних повноважень щодо скерування безпосередньо роботи інспектора факультету заочного, контрактного навчання та підвищення кваліфікації працівників Академії /Т.1 а.с.152-155/.

З огляду на це, судова колегія вважає голослівними доводи апелянта щодо конфлікту інтересів між вищезазначеними особами у розумінні ст. 1 Закону № 1700-VII і жодних доказів зворотного ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не надано.

Більш того, як було правильно встановлено судом першої інстанції та зазначалося вище, відповідач не наділений повноваженнями притягати до відповідальності за порушення Закону України «Про запобігання корупції», встановлювати наявність складу такого правопорушення чи визначати міру покарання за нього і доказів притягнення позивача або будь-якої посадової особи у зв'язку з вказаними обставинами до відповідальності у порядку, передбаченому антикорупційним законодавством або, принаймні, проведення компетентним суб'єктом владних повноважень відповідної перевірка щодо наявності складу такого правопорушення в їх діях, суду не надано.

Посилання апелянта на підроблення посадової інструкції проректора Академії також є голослівними і не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку апелянтом не доведено наявності достатніх і необхідних правових підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вказане порушення.

Стосовно зазначеного в оскаржуваному наказі порушення фінансової діяльності колегія суддів зазначає, що такі твердження відповідача ґрунтуються на висновках службового розслідування щодо збирання курсантами коштів, визначенні в договорі про надання охоронних послуг від 13.06.2016 р. стороною Чернігівського регіонального відділення Фонду держмайна, невідповідності номеру договору, здійснення охорони об'єкту Академії курсантами за наявності укладеного договору охорони з ПП «Бастіон-Т».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Академія є організацією, яка фінансується виключно за рахунок бюджетних асигнувань, тобто фінансовою діяльністю Академії є використання виділених з державного бюджету (державних) коштів, для забезпечення реалізації покладених на Академію функцій та повноважень.

При цьому, відповідно до п. 8 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» адміністрація ВНЗ не має права втручатися в діяльність органів студентського самоврядування.

Тож, у даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави вважати, що збирання курсантами власних грошових коштів та їх використання, зокрема для придбання речей, які використовуються в цілях функціонування Академії, чи для проведення будівельних робіт в приміщеннях Академії, не є формою її фінансової діяльності.

Більш того, у відповідності до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011, здійснення фінансового контролю за дотриманням фінансової дисципліни надежить до повноважень ДФІ, а не Мін'юсту.

Також, судова колегія звертає увагу й на те, що у висновку службового розслідування зазначені обставини були кваліфіковані Комісією як кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України, однак доказів порушення компетентними правоохоронними органами кримінального провадження за вказаними обставинами та/або притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законодавством, суду не надано.

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, під час службового розслідування Комісією було досліджено договір про надання охоронних послуг ПП «Бастіон-Т» від 13.06.2016 р. № 173ПЦС/Г-149, у вступній частині якого при визначенні найменувань сторін договору замість Академії замовником зазначено Чернігівське регіональне відділення Фонду Державного майна України.

Разом з тим, дослідження змісту всього договору надає підстави стверджувати про допущення технічної описки у вказаному договорі.

Щодо невідповідності номеру Договору, який вказано на першій сторінці договору і зазначений як № 173ПЦС/Г-149 з номером договору, що зазначений в додатках до нього, а саме: № 173ПЦС, слід зазначити, що відповідно до Розділу VII «Реєстрація і зберігання договорів» Порядку ведення договірної роботи у Державній пенітенціарній службі України, органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, навчальних закладах, підприємствах установ виконання покарань, інших підвідомчих підприємствах, установах та організаціях, затвердженого наказом ДПтС від 28.07.2011 р. № 271, під час реєстрації Договору в Академії, який мав номер № 173ПЦС, присвоєний Виконавцем, на виконання п. 7.1.2 та 7.4 Порядку було присвоєно договору реєстраційний номер Г-149, який через дріб зазначено на першій сторінці Договору. При цьому, вказаний номер не було додано у додатках до Договору.

Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невідповідність номеру договору з номерами зазначеними в додатках, а також невірне зазначення найменування замовника на першому аркуші договору є технічною помилкою, яка ніяк не змінює обсягу прав і обов'язків сторін.

Крім того, у висновку службового розслідування Комісією також зазначено, що відповідно до договору від 13.06.2016 р. №173 ПЦС/Г-149, укладеного академією з ПП «Бастіон-Т», у період з 10.06.2016 р. по 31.12.2016 р. вказаним підприємством здійснювалась охорона одного з об'єктів Академії, але фактично охорону здійснював наряд, визначений наказом Ректора.

Однак, з цього приводу, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вказаного договору ПП «Бастіон-Т» здійснювалося централізоване спостереження за станом технічних засобів сигналізації та реагування груп затримання адміністративної будівлі за адресою: м. Чернігів, проспект Миру 145.

При цьому, обов'язків щодо здійснення охорони подвір'я адміністративної будівлі, на якому зберігалося майно Академії, на вказаного контрагента за зазначеним договором не покладалося. Натомість, саме такі функції виконував наряд, призначений наказом Ректора від 08.11.2016 р. № 442.

Таким чином, доводи апелянта щодо оплати Академією послуг ПП «Бастіон-Т» за договором від 13.06.2016 р. № 173 ПЦС/Г-149, які фактично не надавалися, є голослівними та необґрунтованими.

Крім того, у своїй апеляції Мін'юст посилається на те, що зазначені обставини становлять склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України, ч. 1 ст. 367 КК України, апе при цьому жодних доказів порушення компетентними правоохоронними органами кримінального провадження за вказаними обставинами та/або притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законодавством, суду не надано.

Також у висновку службового рослідування Комісія посилається на зловживання позивача при здійсненні правовідносин за договором генпідряду від 22.05.2017 р. № Г-197, укладеним між Академією та ПП «Укрреконструкція».

З цього прирводу колегія суддів звертає увагу на те, що перед початком робіт з реконструкції Академією на виконання п. 2.4 вказаного Договору, відповідно до п. 19 постанови КМУ від 27.12.2001 р. № 1764 та п. 1.3 постанови КМУ від 23.04.2014 р. № 117 було виконано зобов'язання зі сплати авансу у розмірі 30 % вартості річного обсягу робіт, що склало 75 000,00 грн.

При цьому, відповідно до п.п. 2.6 та 4.5 договору, замовник має право за погодженням з генпідрядником проводити певні види робіт, що передбачені проектно-кошторисною документацією власними силами та за власний рахунок. Вартість вказаних робіт генпідрядникові не оплачується, а оплата робіт здійснюється Замовником за фактично виконані роботи на підставі оформлених, затверджених та підписаних Сторонами довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 і актів КБ-2В.

Водночас, роботи, зазначені в п.п. 137- 138 Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 «Загальнобудівельні роботи 5-го поверху будівлі навчального корпусу з гуртожитком для улаштування приміщень навчальних аудиторій Академії Державної пенітенціарної служби, по вул. Шевченка, 103 в м. Чернігів», а саме: навантаження сміття вручну та перевезення сміття 10 км, у відповідності до п. 4.5 договору генпідряду замовником були виконані самостійно, до довідок форми КБ-3 і актів КБ-2В не включались, Генпідряднику не оплачувались та оплачуватись не будуть.

Втім, як вбчається з матеріалів справи, на момент вирішення даного спору в суді першої інстанції, роботи за договором від 22.05.2017 р. № Г-197 тривали, розрахунки за виконані роботи, крім сплаченого авансу, не здійснювалися.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказані обставини та висновки суду першої інстанції з цього приводу жодним чином не спростовані ані в довадами апеляційної скарги, ані поясненнями представника апелянта в судових засданнях.

Перевіряючи підстави апеляційного перегляду, судова колегія також звертає увагу й на те, що в апеляційній скарзі апелянт посилається на доведення до відома ГПУ та НАЗК обставин, встановлених під час службвого розслідування.

Однак, як неодноразово було встановлено вище, жодних доказів щодо притягнення позивача або іншої особи до відповідальності у порядку встановленому законодавством за вчинення корупційного законодавства та/або кримінального правопорушення суду не надано, а натомість Комісія при проведенні службового розслідування за відсутності відповідних повноважень кваліфікувала зазначен і вище обставини як кримінальні правопорушення за відповідними статтями КК України та як порушення антикорупційного законодавства.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Міністерства юстиції України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06 грудня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: