Справа № 357/11618/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

05 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Галашевського О.О. про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії інспектора Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Галашевського О.О. при складенні акту огляду автотранспортного засобу марки БМВ 528 д.н.з. НОМЕР_1 в частині невиконання обов'язку поліцейським повідомити позивача про причини застосування до неї, як власника транспортного засобу, превентивних заходів, які полягали в його поверхневому огляді, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи, із позбавленням позивача самостійно надати для огляду автотранспортний засіб та бути присутньою при проведенні дій, що вчинялись щодо її майна та надати пояснення або заперечення щодо вчиняємих дій та встановлюваємих обставин.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.04.2016 року інспектор Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області за викликом на ДТП фіксував події та обставини дорожньо-транспортної пригоди, місце події якої один із учасників самовільно покинув.

Після повідомлення про місце перебування транспортного засобу з вказаними номерними знаками, інспектор Галашевський О.О. виїхав для з'ясування обставин справи, опитування водія, який за вказівкою свідків ДТП зник.

Водія біля вказаного автомобіля НОМЕР_2 не виявилося, але автомобіль містив характерні для ДТП пошкодження. За спливом години, відповідач запросив двох свідків, в присутності яких склав акт огляду транспортного засобу.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що акт огляду транспортного засобу не є актом індивідуальної дії, не породжує жодних правових наслідків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, не змінює, не припиняє права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, не має обов'язкового характеру для позивача. Також суд зазначив, що інспектор Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Галашевський О.О. складаючи спірний акт діяв в спосіб і в межах передбачених законом.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Позивач оскаржує у даній справі дії інспектора поліції як суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із складенням акту огляду транспортного засобу, який належить позивачу. У зв'язку із цим, апеляційний суд наголошує на тому, що вказаний акт, як і дії щодо його складення, безпосередньо не впливають на обсяг прав, свобод чи обов'язків позивача. Цей акт не містить жодних вказівок зобов'язального характеру, не створює, не змінює та не припиняє жодні правовідносини учасником яких є позивач. У зазначеному документі відповідач виключно зафіксував певні обставини, які можуть бути враховані повноважними особами при прийнятті владного, управлінського рішення.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, дії відповідача щодо складення акту, у якому зафіксовано певні обставини наявності пошкоджень на транспортному засобі позивача, безпосередньо не порушують прав останнього, а тому підстави для захисту таких прав шляхом визнання цих дій протиправними - відсутні.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач фактично намагається визнати спірний акт недопустимим доказом у іншій справі, в якій до нього було заявлено вимоги про відшкодування шкоди. У зв'язку із цим, апеляційний суд звертає увагу, що оцінка доказів, їх належність та допустимість (правомірність отримання) належить до повноважень, органу, що здійснює розгляд справи, зокрема, про відшкодування шкоди. Розгляд та оцінка адміністративним судом позовних вимог у даній справі щодо правомірності складення спірного акту, може призвести до втручання адміністративного суду в оцінку допустимості цього акту як доказу у іншій справі.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та/або процесуального права, допущено неповне з'ясування або надано невірну оцінку обставинам які впливають на правильність вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Повний текст рішення виготовлений 07.12.2017.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Земляна Г.В.

Ісаєнко Ю.А.