Справа № 826/11149/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2017 року № 826/11149/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Васильченко І.П., суддів: Вєкуа Н.Г., Федорчука А.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України

третя особа: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання незаконними та скасування постанов про накладення штрафів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

1.Визнати протиправним та скасувати акт перевірки від 22.07.2015 р.

2. Визнати протиправним та скасувати протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.07.2015 р.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову № 68/15/10/26-42/0608/02/2, винесену Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову № 69/15/10/26-43/0608/02/2, винесену Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 18.08.2016 р. суддею Келебердою В.І. відкрито провадження по справі та призначено колегіальний судовий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.10.2017 р. суддею Васильченко І.П. прийнято справу до свого провадження та призначено колегіальний судовий розгляд.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача оскаржуваними постановами два рази притягнено до відповідальності за одне й теж саме правопорушення, що є недопустимим, тоді як вона вже понесла покарання, яке було призначено Деснянським районним судом м.Києва.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Відповідач та третя особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання представників сторін фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши наявні у справі документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Начальником інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Полуніною Т.П. у присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та, згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553 на підставі постанови про проведення позапланової перевірки від 04.10.2014 р., винесеною слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві лейтенантом міліції Головня С.В. внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00011048 від 04.10.2014 р. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо правомірності експлуатації закладу громадського харчування - ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1.

За результатами перевірки встановлено, що згідно з даними єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі дозволів і сертифікатів станом на 22.07.2015 р. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві та Держархбудінспекцією України не видавалися та не реєструвалися документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт та на прийняття об'єкту в експлуатацію за вказаною вище адресою.

Перевіркою з виїздом на місце встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 самочинно побудований заклад громадського харчування - ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» без реєстрації документів, які б давали право на виконання будівельних робіт та експлуатацію відповідно до чинного законодавства, чим порушено ст.ст. 34, 36 та ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами перевірки Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві складено акт від 22.07.2015 р. перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил, а також складено протокол від 22.07.2015 р. про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Цього ж дня Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил, відповідно до якого позивачу необхідно було усунути порушення до 22.09.2015 р.

В подальшому, на підставі акту перевірки від 22.07.2015 р., протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.07.2015р. директором Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві винесено:

- постанову від 06.08.2015 р. № 69/15/10/26-43/0608/02/2, якою за порушення передбачені абз. 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 54 810,00 грн.;

- постанову від 06.08.2015 р. № 68/15/10/26-42/0608/02/2, якою за порушення передбачені абз.3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 43 848,00 грн.

На підставі постанови Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві про накладення штрафу від 06.08.2015 р. № 68/15/10/26-42/0608/02/2 (68/15/1026-42/0608/0212) Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову ВП № 49376998 від 19.11.2015 р.

Постановами державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП 49376998 від 06.08.2016 р., ВП № 49479928 від 06.07.2016 р. на майно ОСОБА_1 було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

Позивач, вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню акт перевірки від 22.07.2015 р., протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.07.2015 р., постанову № 68/15/10/26-42/0608/02/2 від 06.08.2015 р., постанову № 69/15/10/26-43/0608/02/2 від 06.08.2015 р., звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 р. N 294 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. N 294) Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (надалі - Положення N 294).

Відповідно до п.п. 7 п. 4 Положення N 294 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року N 3038-VI (надалі - Закон N 3038-VI) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ч. ч. 1- 4 ст. 41 названого Закону державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню;

2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт;

4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації;

41) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством;

6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій;

7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій;

9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію;

10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням аудіо- та відеотехніки;

11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об'єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року N 877-V (надалі - Закон N 877-V) підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання;

перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю);

обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення;

неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Як вбачається диспозиція наведеної статті є бланкетною, оскільки відсилає до норм інших законодавчих актів, які передбачають інші підстави для проведення позапланових заходів.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 40 Кримінально процесуального кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) слідчий уповноважений призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 названої статті).

Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону N 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Отже, однією із підстав для здійснення позапланової перевірки є постанова слідчого на підставі якої видається наказ про проведення позапланового заходу та направлення на його проведення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки стала постанова про проведення перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві від 22.06.2015 р., винесена слідчим слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві в рамках досудового розслідування за № 0001148.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано порядку призначення позапланової перевірки.

Згідно із ч. 7 ст. 7 Закону N 877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Так, в ході перевірки було встановлено порушення позивачем вимог містобудівного законодавства, а саме: експлуатації закладу громадського харчування-ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами перевірки Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві 22.07.2015 р. було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил, який став підставою для складення протоколу від 22.07.2015 р. про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил.

Згідно вказаного припису позивачу необхідно було усунути порушення до 22.09.2015 р.

Натомість позивачем не було усунуто виявлені під час перевірки правопорушення у встановлений приписом строк, що стало підставою для винесення постанови від 06.08.2015 р. № 69/15/10/26-43/0608/02/2, якою за порушення передбачені абз. 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 54 810,00 грн. та постанови від 06.08.2015 р. № 68/15/10/26-42/0608/02/2, якою за порушення передбачені абз.3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 43 848,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних постанов про накладення штрафу, акту перевірки зазначає, що вона вже понесла кримінальну відповідальність за самовільне будівництво будівлі або споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, проте відповідачем не було взято вказаний факт до уваги. Окрім того, на думку позивача, вказані правопорушення є тотожними, тобто стосуються однієї назви правопорушення, змісту та мети, а відтак позивач не може бути притягнений до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо її притягнення до відповідальності за одне й теж саме правопорушення, суд виходить із наступного.

З наявного в матеріалах справи вироку Деснянського районного суду м.Києва від 16.09.2015 р. по справі № 754/12838/15-к, винесеного за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження № 0011048 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 197-1 КК України вбачається, що в листопаді 2013 року, у невстановлені слідством дату та час, ОСОБА_1, будучи фізичною особою-підприємцем, діючи з прямим умислом протиправно, самовільно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання його суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, з метою покращення свого матеріального становища, в порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, а також в порушення вимог статей 29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: без одержання містобудівних умов та обмежень, реєстрації документів, які б давали право на виконання будівельних робіт, із залученням найманих осіб, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання вказаних робіт, та які за її вказівкою та з використанням приналежних останній будівельних матеріалів, провела будівельні роботи з реконструкції збірно-роздрібної конструкції типу павільйон за адресою: АДРЕСА_1, розширивши її до загальної площі 120,7 кв.м, заклавши стрічковий фундамент, тобто побудувавши капітальну будівлю, та облаштувавши її з обох боків літніми майданчиками площею 42,6 кв.м та 46,8 кв.м, зеленими насадженнями - 60 кв.м, ґанком, навісом, вимощенням на самовільно зайнятій земельній ділянці, площею 0,03165 га, у зоні санітарної охорони міської водопровідної мережі Д=500 мм, яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, яку у подальшому надала в оренду ТОВ «Калина Фудз» під ведення підприємницької діяльності закладу громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташовується за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час.

Вироком Деснянського районного суду м.Києва від 16.09.2015 р. по справі № 754/12838/15-к затверджено угоду від 31.08.2015 р. про визнання винуватості між прокурором прокуратури Деснянського району міста Києва Байжановим О.А. та обвинуваченою ОСОБА_1

ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України. Призначено ОСОБА_1 узгоджене сторонами покарання у виді 1/одного/ року позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання.

Отже, позивач визнала себе винною у порушенні вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та ст. ст. 29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За загальним визначенням юридична відповідальність - міра державного примусу, що містить осуд діяння правопорушника державою і суспільством.

Підстави юридичної відповідальності - це сукупність обставин, наявність яких робить юридичну відповідальність можливою і необхідною. Відсутність сукупності таких обставин виключає таку відповідальність.

В юридичній науці відрізняють форми підстави: притягнення до юридичної відповідальності та настання юридичної відповідальності.

Підстави притягнення до юридичної відповідальності - сукупність обставин, наявність яких робить юридичну відповідальність можливою. Такими є: наявність складу правопорушення - фактична підстава; наявність норми права, що прямо передбачає склад правопорушення - нормативна підстава.

Функції юридичної відповідальності - це основні напрями впливу на суспільство, завдяки яким досягається мета відповідальності та, які визначають її призначення як засобу забезпечення суспільного порядку. Основними функціями юридичної відповідальності є, зокрема: репресивно-каральна функція - це акт покарання від імені держави та засіб запобігання нових правопорушень. Покарання реалізується або шляхом зміни правового статусу порушника завдяки обмеженню його прав та свобод, або ж шляхом покладення на нього доповнюючих обов'язків.

Регулятивна функція юридичної відповідальності полягає у регулювання суспільних відносин шляхом запобігання правопорушенням, покарання винних у їх скоєнні осіб та відновлення порушених внаслідок правопорушень прав і законних інтересів.

Отже, притягнення особи до відповідальності повинно мати наслідком припинення правопорушення у майбутньому та усунення його наслідків.

Одним із принципів юридичної відповідальності є принцип справедливості, який передбачає, зокрема, що до винної особи можна застосовувати лише одне покарання одного виду відповідальності за вчинення нею одного правопорушення.

В той же час, особа може нести одночасно різні види відповідальності: кримінальну та цивільну, адміністративну та дисциплінарну тощо.

В контексті наведеного, суд враховує вирок Деснянського районного суду м.Києва від 16.09.2015 р. та те, що позивач понесла відповідальність за злочин, передбачений ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Однак, слід зауважити, що вказаним вироком суду не було встановлено спосіб усунення порушення позивачем вимог закону, зокрема, не зазначено про необхідність вжиття заходів щодо усунення такого порушення шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що позивач продовжує використовувати павільйон за адресою: АДРЕСА_1 у своїй господарській діяльності. Наведене не спростовується матеріалами справи, тобто жодних дій щодо припинення правопорушення позивачем вчинено не було.

Таким чином, вказане правопорушення слід визнати триваючим, оскільки, понісши покарання, позивач усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння в порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України, вимог статей 29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» продовжувала вчиняти протиправні дії.

Отже, відбуття позивачем покарання за злочин, передбачений статей 29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не виключає необхідність вжиття заходів щодо припинення правопорушення та його усунення.

Зважаючи на викладене слід дійти висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності не можна ототожнювати з понесеною кримінальною відповідальністю, а слід вважати окремою мірою покарання, спрямованою на усунення порушення.

Окрім того, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що, оскільки вона не є замовником у будівництві та реконструкції павільйону, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то відповідно до положень Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» не може нести відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності, позаяк вказані твердження спростовуються вироком Деснянського районного суду м.Києва від 16.09.2015 р. в якому позивач визнала себе винною у самовільному зайняті земельної ділянки за зазначеною вище адресою та будівництві на ній павільйону без відповідних дозвільних документів.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність та безпідставність позовних вимог позивача, а, отже, вважає, що акт перевірки від 22.07.2015 р., протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.07.2015 р., постанова № 68/15/10/26-42/0608/02/2 від 06.08.2015 р., постанова № 69/15/10/26-43/0608/02/2 від 06.08.2015 р, винесені Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві є прийнятими у спосіб та у межах повноважень, передбаченими чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3).

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу наведених вище норм права, представником відповідача доведено правомірність прийнятих рішень. В свою чергу, позивачем не доведено обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог з огляду на що останні не підлягають задоволенню.

Згідно до ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя І.П.Васильченко

Судді: Н.Г.Вєкуа

А.Б.Федорчук