Справа № 367/3829/17
Суддя: Саранюк Л. П.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/3829/17
Провадження № 2-а/367/323/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді Саранюк Л.П.

при секретарі Кузнецової К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Університету Державної фіскальної служби України про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу №437-к від 26.12.2013 року він був призначений на посаду старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного Університету ДПС України (надалі - Відповідач) та працював на зазначеній посаді до 06 червня 2016 року.

Згідно наказу № 121-к від 06.06.2016 року «Про звільнення» та наказу № 128-к від 11.07.2016 року Про внесення змін до наказу № 121-к про звільнення ОСОБА_1, позивача замість переводу на легшу роботу взагалі звільнили з роботи в Університеті ДФС України.

Позивач вказує, що на 06.06.2016 року він мав статус ветерана податкової міліції (вислуги більш 27 років), та статус людини з інвалідністю, його практичний досвід служби тільки в оперативних підрозділах міліції складає більше 20 років, він закріплений здобувачем кандидата економічних наук до кафедри міжнародної економіки Університету ДФС України з квітня 2014 року, є єдиним хто з ФПМ та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції УДФС України на протязі 2015-2016 р. отримав сертифікат з підвищення кваліфікації в Європейських ВУЗах з економіки, юриспруденції, освіти та науки. Тому ще з квітня 2015 року (рапорт від 30.04.2015 р. з резолюцією В.о. ректора ОСОБА_2 та останній вх. № К-36/01-18 від 16.05.2016 р.) позивач багаторазово звертався до ректора Університету ДФС України з проханням замість з щомісячного добового чергування перевести його на більш легку роботу.

В університеті ДФС України є достатньо інформації відносно ОСОБА_1, зокрема тільки за останній рік: Свідоцтва про хворобу № 156/Зв від 11.03.2016 року, акт огляду медико-соціальною комісії АВ № 0451684 від 18.05.2016 року з планом реабілітації, довідка військової лікарської комісії від 09.11.2016 року з планом реабілітації від 18.05.2016 року, де визначено, що він є працездатна людина з інвалідністю з травня 2002 року.

Позивач стверджує, що на його утриманні перебувають троє дітей. Зокрема, за рішеннями судів позивач сплачує на користь своїх неповнолітніх дітей аліменти: за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2006 р. сплачує аліменти на користь доньки Марії, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% від усіх видів заробітку; а їх мама - ОСОБА_4, останні 7 років не працює. За рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2008 р. позивач сплачує аліменти на користь свого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 17 % від усіх видів заробітку.

В результаті описаних неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб відповідача позивач постійно нервував, колишня дружина часто дорікала йому, неодноразово телефонувала з проханням надати дітям матеріальну допомогу.

Позивач зазначає, що після наказу № 121-к від 06.06.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1В.» йому досі не виплатили: повну суму, а чергову суму з одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, затверджених Постановою КМУ № 850 від 21 жовтня 2015 року він отримав у березні 2017 року. Залишилось до сплати ще більш 200 000 грн.; не сплатили за роботу в нічний час на протязі 2014-2016 років; не сплатили кошти згідно наданого 06.06.2016 року листа непрацездатності від 03.06.2016 року АГЗ № 625360; не сплатили кошти за отриманий ним статус ветеран податкової міліції/служби фінансових розслідувань, (посвідчення №000288) та досі не надали нагрудний знак до його посвідчення; згідно наказу № 121-к від 06.06.2016 року у нього утримали кошти приблизно 2 900 грн. за 26 календарних днів використаної відпустки за період роботи 01.01.2016 по 31.12.2016 рік не зважаючи на те що він людина з інвалідністю II групи, і його право на додаткову відпустку впродовж 30 календарних днів кожен рік, та як ветеран податкової міліції/служби фінансових розслідувань» (посвідчення №000288), ще отримання додаткової відпустки без збереження заробітної плати терміном до 14 календарних днів на рік.

Тільки 19 липня позивачу надали трудову книжку та військовий білет.

Позивач вважає, що у звязку із протиправними діями посадових осіб відповідача йому була спричинена також і моральна шкода, яка полягає в приниженні його честі, гідності та ділової репутації, оскільки на протязі тривалого часу він безрезультатно звертався до ректора університету ДФСУ ОСОБА_2

13 січня 2017 року в порядку адміністративного судочинства позивач подавав до Ірпінського міського суду Київської області адміністративний позов до університету ДФС України про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. Згідно Ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16.01.2017 року у справі N 367/249/17-а йому відмовили, враховуючи, що такі заяви необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

В лютому 2017 року позивач вдруге подав в Ірпінський міський суд Київської області позивну заяву до університету ДФС України про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. Згідно Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.03.2017 року у справі № 367/1073/17 йому в задоволенні позову відмовлено. 17.05.2017 року згідно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.03.2017 р. у справі № 367/1073/17-а скасували.

Позивач зазначає, що за час вимушено прогулу він втратив кошти у вигляді заробітної плати в розмірі 4 024,73 грн. на кожний місяць, (середня заробітна плата працівника університету у 2015 році), які Відповідач повинен йому компенсувати.

Позивач вважає, що відповідач також має компенсувати йому моральну шкоду у розмірі 50 % від середньої заробітної плати в університеті ДФС України, котра становить 24 148,38 грн.

У звязку з вищевикладеним просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ від 06.06.2016 року № 121-к, про звільнення ОСОБА_1 з роботи в Університеті ДФС України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в університеті ДФС України.

Зобов'язати керівництво університету ДФС України надати суду графіки чергування відповідальних по факультету ПМ НУ ДПС України в період з 01.05.2014 року по 01.06.2016 року та рапорти ОСОБА_1, які він надавав після чергування в період з 01.05.2014 року по 01.06.2016 року.

Зобов'язати керівництво університету ДФС України згідно перерахування чергування ОСОБА_1 відповідальних по факультету ПМ НУ ДПС України сплатили йому за роботу в нічний час на протязі 2014-2016 року.

Зобов'язати керівництво університету ДФС України сплатили кошти згідно наданого ОСОБА_1 06.06.2016 року листа непрацездатності від 03.06.2016 року АГЗ № 625360.

Повернути ОСОБА_1 згідно наказу № 121-к від 06.06.2016 року неправомірно утримані з нього кошти за 26 календарних днів використаної відпустки за період роботи з 01.01.2016 по 31.12.2016, зважаючи на те, що він Людина з інвалідністю II група має додаткову відпустку впродовж 30 календарних днів на кожен рік та додаткової відпустки без збереження заробітної плати терміном до 14 календарних днів на рік як «ветеран податкової міліції/служби фінансових розслідувань».

Стягнути з відповідача за час вимушеного прогулу заробітну плату в розмірі 48 296,76 грн. (4024,73 грн. середня заробітна плата у 2015 р*12 місяців).

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 24 148,38 грн.

Зобов'язати керівництво університету ДФС України надали ОСОБА_1 нагрудний знак ветеран податкової міліції/служби фінансових розслідувань» до його посвідчення № 000288.

Позивач в судове засідання вкотре не з'явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Під час судового розгляду увесь час збільшував позовні вимоги. Останній раз 27.11.2017 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог за змістом якої просив визнати незаконним та скасувати Наказ від 06.06.2016 року № 121-к НУ ДПА України про звільнення ОСОБА_1 з роботи в УДФС України. Поновити ОСОБА_1 на роботі в Університеті ДФС України. Стягнути з Університету Державної фіскальної служби України за час вимушеного прогулу заробітну плату в розмірі 68 420,41 грн. (4 024,73 грн. середня заробітна плата у 2015 році за 17 місяців вимушеного прогулу). Стягнути з Університету Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50% заробітної плати у розмірі 34 210,20 грн.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч.1 ст. 70 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні було встановлено, що з грудня 2013 р. згідно наказу Національного Університету Державної податкової служби України він був прийнятий на посаду старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції та працював на зазначеній посаді до 06 червня 2016 року.

Наказом від 06.06.2016 р. № 121-к позивача було звільнено з роботи.

Як вбачається зі змісту наказу № 121-к від 06.06.2016 р., позивач підполковник податкової міліції старший інспектор групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного Університету Державної податкової служби України ОСОБА_1 був звільнений з посади та органів податкової міліції у відставку за п 65 підпунктом «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ 29.07.1991 р. №114. Підставою для винесення вказаного наказу став рапорт ОСОБА_1В та свідоцтво про хворобу №156/Зв від 11.03.2016 р.

У судовому засіданні встановлено, що 22.03.2016 р. позивач написав рапорт, відповідно до якого просив звільнити його з роботи з 11.05.2016 р. через хворобу, що стверджується копією вказаного рапорту.

Підставою для звільнення позивача стало свідоцтво про хворобу №156/Зв від 11.03.2016 р., відповідно до якого постановою військово лікарської комісії позивач визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку.

Відповідно до п 65 підпункт «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ,затвердженого постановою КМУ 29.07.1991р №114 «Особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку):

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.»

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач був звільнений зі служби відповідно до вимог чинного законодавства, наказ від 06.06.2016 р. № 121-к про його звільнення є законним, у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про визнання незаконним та скасування вказаного наказу та поновлення його на роботі.

При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що при звільненні його як інваліда 2 групи не було працевлаштовано та не було запропоновано іншу роботу, поскіль вважає дані обґрунтування надуманими та безпідставними. Позивач не надав до суду доказів тих обставин, що він звертався до відповідача із заявою про прийняття його на роботу як інваліда 2 групи, і йому було відмовлено у його заяві.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що при вирішенні питання про його звільнення не було отримано дозволу профспілкового комітету на звільнення. Дані обґрунтування позивача суд вважає помилковими. Як уже зазначалось раніше, позивач був звільнений зі служби на підставі його власного рапорту на звільнення та свідоцтва про хворобу №156/Зв від 11.03.2016р.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь за час вимушеного прогулу заробітну плату в розмірі 68 420,41 грн.

Поскільки суд відмовляє позивачу у визнанні незаконним та скасуванні наказу від 06.06.2016 р. № 121-к про його звільнення та відмовляє у позовних вимогах про поновлення позивача на роботі, то відповідно не підлягають до задоволення і вимоги в частині стягнення коштів за час вимушеного прогулу, у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у даних вимогах.

Позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у сумі 34 210,20 грн.

Суд не приймає до уваги висновок експертизи Науково дослідного інституту публічного права, щодо наявності (відсутності) порушень прав людини з інвалідністю ОСОБА_1 про звільнення його з Національного університету Державної фіскальної служби України та законності порядку виплати одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції №5-1/8-28 від 05 травня 2017 року, поскільки під час її проведення не було досліджено матеріали справи та не попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховним судом України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди відповідачем у розмірі, що відповідає заявленим вимогам, суд відмовляє позивачу у позовних вимогах і в частині стягнення із відповідача моральної шкоди

На підставі ст. 233,235,237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95, керуючись ст. ст. 158, 1589, 160, 161 162, 163 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Повний текст постанови буде виготовлено 04.12.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту постанови апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: ОСОБА_6