Справа № 804/6499/17
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 р. Справа № 804/6499/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
09.10.2017 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест», в якій просить:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у сумі 9214,29 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення вимог, визначених ст. ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не сплачено в строк до 18.04.2017 року адміністративно-господарські санкції у сумі 9214,29 грн. за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідами.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав засобами електронного звязку письмові заперечення на позов з додатками.
Відповідач в поданих письмових запереченнях зазначив, що вжив усіх заходів, передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів та систематично повідомляв Криворізький міський центр зайнятості про наявність вакантної посади водія автотранспортних засобів для працевлаштування інвалідів відправляючи звіти за формою 3-ПН, а тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи..
Судом встановлено, що на Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест» покладено обов'язок щорічно подавати до відділення Фонду соціального захисту інвалідів відомості про зайнятість і працевлаштування інвалідів.
08.09.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест» подано звіт №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік.
У рядку 6 звіту форми №10-ПІ відповідачем визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих для працевлаштування інвалідів у сумі 9215,00 грн.
Згідно з розрахунком суми позову наданим позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест» не сплачено адміністративно-господарські санкції у сумі 9214,29 грн.
Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.
Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ст. 19 Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
У частині 1 статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
З матеріалів справи вбачається, що у звязку з наявністю вакансії для інваліда «водій автотранспортних засобів» відповідачем направлено 10.11.2015 року на адресу Криворізького міського центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН про наявність 1 вакансії для працевлаштування інвалідів за професією водій. Аналогічний звіт подавався також 27.07.2016 року.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 передбачено, що форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Щомісячне подання до центру зайнятості даних про наявність вільних робочих місць (вакансій) даним Порядком не передбачено, як і не передбачено подання до центру зайнятості інформації про закриття вакансії.
З долучених до матеріалів справи письмових заперечень вбачається, що 10.11.2015 року та 27.07.2016 року відповідачем подавалися звіти за формою № 3-ПН про наявність вакансії для інваліда. Окрім того, з долучених до матеріалів справи письмових доказів встановлено, що відповідач майже щомісячно інформував Криворізький міський центр зайнятості про наявність вакансії «водій автотранспортних засобів» для працевлаштування інваліда, що підтверджується листами: вих. № 35 від 05.01.2016 року, вих. № 47 від 05.02.2016 року, вих. № 78 від 05.03.2016 року, вих. № 89/1 від 05.04.2016 року, вих. № 137 від 26.08.2016 року, вих. № 149 від 26.09.2016 року, вих. № 157 від 26.10.2016 року, вих. № 171 від 25.11.2016 року, вих. № 27 від 09.12.2016 року, вих. № 194 від 26.12.2016 року.
За таких обставин встановлено, що відповідачем вимоги щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативів ст.19 Закону, у 2016 році були виконані, оскільки протягом року на підприємстві було створено робоче місця для інвалідів, направлявся звіт та інформація до центру зайнятості про існування вакансій для такої категорії працюючих.
З огляду на викладене, відповідач, як роботодавець, вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, свій обов'язок зі створення робочих місць для інвалідів виконав.
Також суд зазначає, що на підприємство відповідача не може бути покладено обов'язок займатись пошуком інвалідів для працевлаштування та відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Відповідно до вищевикладених норм чинного законодавства України, застосування адміністративно-господарських санкцій передбачено за правопорушення, а саме: за не працевлаштування інваліда та недотримання нормативу кількості працюючих інвалідів на підприємстві, оскільки працевлаштування інвалідів у 2016 році не здійснено не з вини відповідача, суд зазначає про відсутність підстав для застосування санкцій
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку відмовити у задоволені позовних вимог.
Відповідно до ст. 94 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоенергоінвест» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.
Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1