Справа № 810/2659/17
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року № 810/2659/17

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Піддубний Д.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) до ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в:

1 серпня 2017 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення плати за проїзд у сумі 36 542 грн 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено встановлені норми перевезення вантажу автомобільними дорогами загального користування, у зв'язку з чим останньому нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів у загальному розмірі 1332 євро, яка станом на день проведення розрахунку складала 36 542 грн 10 коп.

Представник відповідача позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не було надано водію позивача сертифікати та документи на ваги, що унеможливлює визнання даних, отриманих під час зважування, достовірними (а.с. 50-53).

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

21 грудня 2016 р. позивачем був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу - автомобіля INTERNATIONAL, модель 94001, реєстраційний номер АІ 7101 ET, з причепом марки TRAILOR, модель 844 39 Х-24, реєстраційний номер НОМЕР_1, які належать позивачу.

За результатом перевірки у цей же день було складено відповідну довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, а також акт про перевищення транспортним засобом нормативних параметрів № 0200069 (а.с. 11-12).

Як вбачається зі змісту вказаних документів, під час проведення контролю позивачем зафіксовано перевезення відповідачем вантажу з перевищенням встановлених вагових обмежень, а саме: відповідачем було здійснено перевезення вантажу, при якому фактична маса автомобіля становила 43,65 тон, у той час як допустимою нормою є 40,00 тон (а.с. 12).

На підставі названих документів позивачем складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування б/н на суму 1332 євро (далі - розрахунок б/н) (а.с. 13).

Водій транспортного засобу ОСОБА_4 з названими документами ознайомлений під підпис, що підтверджується відміткою позивача на акті № 0200069 (а.с. 12).

Названий розрахунок був предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 820/381/17.

Зокрема, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 р., у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 61-63).

У зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку вказаної заборгованості, позивачем було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про дорожній рух від 30 червня 1993 р. № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), Законом України Про автомобільні дороги від 8 вересня 2005 р. № 2862-IV (далі - Закон № 2862-IV), Закон України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 р. № 198 (далі - Постанова № 198), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 (далі - Правила №30), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 29 Закону № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як убачається з ч. 3 ст. 48 Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до вимог п. 16 Постанови № 198 перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно з вимогами п. 2 Правил №30 транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Як убачається з п. 3 названих Правил, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з вимогами п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до вимог п. 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як убачається з п. 6 Правил №30, дозвіл видається:

- департаментом Державтоінспекції МВС - у разі виїзду за межі України або в'їзду на територію України виключно великогабаритними транспортними засобами;

- департаментом Державтоінспекції МВС або управліннями (відділами) Державтоінспекції головних управлінь (управлінь) МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі - якщо маршрут пролягає в межах Автономної Республіки Крим, області, між областями або між Автономною Республікою Крим, мм. Києвом і Севастополем та іншими адміністративно-територіальними одиницями;

- міськими або районними підрозділами Державтоінспекції - якщо маршрут проходить у межах міста, району.

Порядок отримання дозволу визначений п.п. 31-38 Правил №30.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі - Порядок № 879, в редакцій чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до вимог п.3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з вимогами пп.4 п.2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, під час здійснення позивачем габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача було встановлено перевищення нормативно допустимої маси транспортного засобу, рух якого дозволяється без отримання спеціального дозволу.

Так, відповідно до акту № 0200069 відповідачем було здійснено перевезення вантажу, при якому фактична маса автомобіля становила 43,65 тон, при гранично допустимій нормі 40,00 тон (а.с. 12).

При вирішенні справи, судом враховано таке.

Згідно з вимогами п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до вимог п. 29 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Як убачається з п.31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків у п'ятикратному розмірі.

Як вже зазначалося, на підставі названого акту про перевищення транспортним засобом відповідача нормативних вагових параметрів, позивачем було здійснено розрахунок б/н, яким відповідачу нарахована плата за проїзд в сумі 1332 євро (а.с. 13).

Згідно з вимогами абз. 2 п. 27 Порядку № 879 плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно з офіційним курсом, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку, а саме, 21 грудня 2016 р., курс гривні до євро становив: 2743.4007 грн. за 100 євро.

Таким чином, сума 1332 євро станом на 21 грудня 2016 р. за офіційним курсом гривні до іноземної валюти складала 36 542 грн 10 коп.

Відповідно до вимог п. 31-1 Порядку № 879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

При вирішенні справи судом враховано, що відповідачем розрахунок б/н було оскаржено в судовому порядку.

Проте, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 р., у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 61-63).

Зокрема, у постанові суду першої інстанції зазначено, що: "позивачем не доведено факту неправомірного нарахування контролюючими органами суми розрахунку плати за проїзд від 21.12.2016 року". Крім того, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим вимога позивача про скасування постанови про накладення штрафу не підлягає задоволенню (а.с. 61-62).

Водночас, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем не доведено факту неправильного нарахування контролюючим органом суми розрахунку плати за проїзд від 21 грудня 2016 р., а також, що розгляд акту АХ № 0201887 від цієї ж дати здійснено належним суб'єктом владних повноважень та застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн 00 коп. (а.с. 64-67).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

За наведених обставин суд вважає доведеними обставини, встановлені наведеними вище судовими рішеннями.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин Київський окружний адміністративний суд вважає доведеною правомірність розрахунку б/н, на підставі якого заявлено даний адміністративний позов.

Крім того, дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого Державтоінспекцією, відповідачем суду надано не було.

До того ж, станом на день розгляду справи відповідачем не надані суду докази перерахування вказаної плати за проїзд в сумі 36 542 грн 10 коп.

Як убачається з п. 26 Порядку № 879, кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що визначена відповідачем плата за проїзд, несплачена перевізником-власником транспортних засобів у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Водночас, судом не може бути взято до уваги посилання відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, як на підставу залишення позовної заяви без розгляду, оскільки дане питання вже було предметом дослідження Київського окружного адміністративного суду.

Зокрема, 28 листопада 2017 р. цим судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Садова, 11/6) на користь Державного бюджету України 36 542 (тридцять шість тисяч пятсот сорок дві) грн 10 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 30 листопада 2017 р.