Справа № 821/1762/17
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1762/17
12 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дмитрієвої О.О.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 р. № 37608-13,

встановив:

ОСОБА_4 (ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (ГУ ДФС у Херсонській області, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати прийняте ГУ ДФС у Херсонській області податкове повідомлення рішення № 37608-13 від 30.06.2017р., яким йому визначено до сплати суму податкового зобовязання з транспортного податку у розмірі 25000 грн.. Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуваним податковим повідомлення-рішенням йому нараховане грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. Вважає таке нарахування незаконним, оскільки цей податок був запроваджений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року. Проте згідно положень вказаного закону та відповідно до ст. 267 ПК України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовуються до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.. Зазначає, що оскільки транспортний податок є місцевим податком, то місцеві ради в межах своїх повноважень вирішують питання щодо встановлення, зокрема податку на майно. Рішенням Херсонської міської ради від 20.02.2015 № 1706 встановлено на території Херсона транспортний податок та затверджено Елементи транспортного податку на території м. Херсона. За цим рішенням обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.. Оскільки обєм циліндрів двигуна автомобіля, придбаного позивачем у власність є меншим 3000 куб. см., тому його автомобіль не є обєктом оподаткування. Окрім того вказує, що у порушення пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України оскаржуване податкове повідомлення-рішення надіслано на його адресу лише у вересні 2017 року та отримане ним 25.09.2017р.

З наведених підстав позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та просить суд його скасувати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача прибув в судове засідання, заперечує проти позову, посилається на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є законними та прийнятими відповідно до вимог діючого податкового законодавства України. Зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стала інформація, отримана від ДФС України за допомогою інформаційної системи АІС "Податковий блок". Вважає, що транспортний засіб позивача в повній мірі відповідає всім критеріям і є базою оподаткування транспортного податку та зазначений в таблиці переліку легкових автомобілів, що підлягають оподаткуванню у 2017 році, що міститься на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку України. Щодо порушення строків направлення позивачу податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення зазначає, що це не звільняє боржника від сплати визначеного йому транспортного податку. Вказує на те, що це не змінює платнику податків визначеного обсягу законних прав та обовязків, оскільки перебіг строків для оскарження податкового повідомлення-рішення чи сплати податку починається із дня його вручення. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 є власником транспортного засобу - загального легкового універсалу В, марки Volkswagen моделі Touareg з обємом двигуна 2967 куб. см., що не заперечується сторонами. Рік випуску даного транспортного засобу - 2016, дата первинної реєстрації 24.03.2016 року, дата реєстрації за ОСОБА_4 24.03.2016 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ 864140).

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області 30 червня 2016 року винесено податкове повідомлення-рішення №37608-13, яким ОСОБА_4 визначено суму податкового зобовязання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. Не погодившись із правильністю визначеної відповідачем суми грошового зобовязання та законністю прийнятого рішення, ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом свої порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

За правилами пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній у період, за який позивачу нараховане податкове зобов'язання) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Аналогічні вимоги містить п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, у наведеній редакції, відповідно до якого сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також, відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, у цій же редакції, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР. Так, пунктом 24 частини 1 статті 26 наведеного Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України. Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень, а Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях. При цьому, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України). Так, згідно пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Згідно до пп. 12.3.4, пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України, було введено новий податок з громадян України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20.12.2016 № 1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII) внесені зміни до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України щодо об'єкту оподаткування, а саме змінено кількість розмірів мінімальної заробітної плати (з 750 на 375) для визначення середньоринкової вартості автомобіля.

Згідно підпункту 14.1.163 пункту 14.1 статті 14 ПК України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Відповідно до положень статті 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01.01.2017 року згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 3200 грн.

Отже, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000 грн. (3200 грн. м. з. п. х 375 м. з. п.) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Методикою № 66 встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів з метою віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

В даному разі вбачається, що законодавець змінив елементи податку, а саме, базу та об'єкт оподаткування, що тягне за собою дотримання процедури оподаткування визначеної нормами ПКУ.

Обставини наявності у позивача легкового автомобіля, який є об'єктом оподаткування транспортним податком, представник позивача не заперечує.

Так, відповідно до п. 4.1.9. ст. 4 ПК України зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, якщо зміни до ПК України внесені Законом № 1791-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 року, то у відповідності до вищезазначених норм, 2017 - це плановий період, а 2018 - вже бюджетний період.

А тому, суд приходить до висновку щодо відсутності у позивача обов'язку сплачувати транспортний податок у 2017 році відповідно до оскаржуваного повідомлення-рішення.

Суд погоджується з твердженням позивача щодо невідповідності податкового повідомлення-рішення вимогам п. 267.6.2. ст. 267 ПК України, де визначено, що податкове повідомлення-рішення про сплату суми транспортного податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Як встановлено з матеріалів справи та в судовому засіданні, податкове повідомлення-рішення вручено позивачу 25.09.2017, що суперечить вимогам вказаного положення.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, а тому воно підлягає скасуванню. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 слід задовольнити.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір присуджується позивачу.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 30.06.2017 року №37608-13.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 грудня 2017 р.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 8.3.2