Справа № 408/3094/17-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Цимбал Ю.Ю.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року справа № 408/3094/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2017 року у справі № 408/3094/17-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської РДА у Луганській області та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 червня 2014 року був вимушений залишити місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1, через проведення АТО та фактичними бойовими діями та переміститися до с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області, де з 2014 року мешкає по теперішній час. З 04 вересня 2015 року працює вчителем фізичної культури в Нижньовільхівському НВК Станично-Луганського району Луганської області. Вказував, що УСЗН припинило йому виплату адресної допомоги на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки він згідно довідки Камишенської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області № 82 від 30 березня 2017 року проживає з рідними з 2006 року на території вказаної сільської ради і переміщення з тимчасово окупованої території ним не здійснювалося. У травні 2017 року він повторно звернувся до УСЗН про відновлення виплати адресної допомоги, однак знову отримав відмову. Зазначав, що як внутрішньо переміщена особа (далі по тексту - ВПО) зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2, у будинку, власником якого є ОСОБА_3, який не є йому родичем. У зв'язку з наведеним, просив зобов'язати УСЗН виплатити йому заборгованість по адресній допомозі внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дати неправомірного припинення її виплати, а саме з 05 грудня 2016 року по дату винесення рішення судом.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2017 року у справі № 408/3094/17-а позовні вимоги були задоволені, внаслідок чого: визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2; визнано неправомірним та скасовано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 06 квітня 2017 року № 40 про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги ОСОБА_2; зобов'язано Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області здійснити виплату ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 05 грудня 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи, встановила наступне.

ОСОБА_2 з 08 липня 2006 року зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16 вересня 2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Місто Луганськ, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07 листопада 2014 року (зі змінами та доповненнями), є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

02 грудня 2016 року ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки № за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2.

З довідки № 68 від 24 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 працює вчителем фізичної культури в Нижньовільхівському НВК Станично-Луганського району Луганської області (а.с. 8).

Довідкою № 468 від 21 червня 2017 року, виданою Камишенською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1, однак проживає за адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин, доводи відповідача, що позивач не здійснював переміщення з тимчасово окупованої території спростовуються вищенаведеними та встановленими обставинами, оскільки позивач дійсно зареєстрований у м. Луганську з 2006 року та перемістився з тимчасово окупованої території у 2014 році у с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області.

20 квітня 2017 року УСЗН відмовило позивачу з підстав наявності у членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія згідно протоколу № 40 від 06 квітня 2017 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО (а.с. 10).

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом, будинок АДРЕСА_3, належить ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п. п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року, визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї.

Відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», визначено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого, в тому числі, входить м. Луганськ та с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області.

Тобто, будинок в якому фактично проживає позивач, перебуває в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу в наданні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 24, 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2017 року у справі № 408/3094/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2017 року у справі № 408/3094/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до ст. 183-2 КАС України є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов