Справа № 826/12880/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2017 року 17:10 № 826/12880/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомНародного депутата України ОСОБА_1, Народного депутата України ОСОБА_2, Народного депутата України ОСОБА_3
доПрем'єр-Міністра України Гройсмана Володимира Борисовича
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення ним на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України, та зобов'язати відповідача негайно внести на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України.

В судовому засіданні Народні депутати України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представники підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в судовому засіданні 29.11.2017 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України «Про формування складу Кабінету Міністрів України» від 14.04.2016 № 1097-VIII, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 85, ч. 4 ст. 114 Конституції України сформовано Кабінет Міністрів України - призначено Міністрів, в той же час вказаною постановою не призначено Міністра охорони здоров'я України.

27.04.2016 розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про тимчасове покладення виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України на ОСОБА_6.» № 314-р, за підписом відповідача, покладено тимчасово, до призначення в установленому порядку Міністра охорони здоров'я України, виконання обов'язків Міністра на заступника Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_6.

27.07.2016 розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 р. № 314» № 548-р, за підписом відповідача, визнано таким, що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 314 «Про тимчасове покладення виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України на ОСОБА_6.».

Водночас, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про тимчасове покладення виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України на ОСОБА_7» від 27.07.2016 № 550-р, за підписом відповідача, покладено тимчасово з 1 серпня 2016 року виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України на першого заступника Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_7.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що вже протягом більше одного року в Україні відсутній Міністр охорони здоров'я України, оскільки його й досі не лише не призначено, але й навіть відсутнє відповідне подання Прем'єр-міністра України до Верховної Ради України про його призначення, а ОСОБА_7 й надалі вже майже рік перебуває в статусі виконуючого обов'язки Міністра охорони здоров'я України.

При цьому, позивачі стверджують, що внесення відповідачем на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України, є не лише правом, але й конституційним та законним обов'язком відповідача, а бездіяльність щодо невнесення такого подання є протиправною.

Між тим, позивачі посилаються також на те, що ні Конституцією України, ні Законами України чи будь-якими іншими нормативно-правовими актами, не надано повноважень Кабінету Міністрів України призначати особу тимчасово виконуючою обов'язки Міністра без згоди на це Верховної Ради України.

Вирішуючи по суті даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з ч.ч. 1 та 4 ст. 114 Конституції України до складу Кабінету Міністрів України входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр, віце-прем'єр-міністри, міністри. Міністр оборони України, Міністр закордонних справ України призначаються Верховною Радою України за поданням Президента України, інші члени Кабінету Міністрів України призначаються Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України. Міністр оборони України, Міністр закордонних справ України призначаються Верховною Радою України за поданням Президента України, інші члени Кабінету Міністрів України призначаються Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» порядок призначення на посаду та звільнення з посади, припинення повноважень на посаді міністра, а також статус міністра як члена Кабінету Міністрів України, визначаються Конституцією України та Законом України «Про Кабінет Міністрів України».

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» посадовий склад (кількість та перелік посад) новосформованого Кабінету Міністрів України визначається Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України одночасно з призначенням персонального складу Кабінету Міністрів України у порядку, встановленому статтею 9 цього Закону. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про утворення, реорганізацію або ліквідацію міністерства посадовий склад Кабінету Міністрів України вважається зміненим з дня прийняття такого рішення.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що члени Кабінету Міністрів України, крім Прем'єр-міністра України, Міністра оборони України і Міністра закордонних справ України, призначаються на посаду Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України.

Зі змісту вказаних норм видно, що ними визначено загальний порядок призначення складу Кабінету Міністрів України, у тому числі, що члени Кабінету Міністрів України, крім Міністра оборони України і Міністра закордонних справ України, призначаються Верховною Радою України за поданням Прем'єр-міністра України.

Поряд з цим, такими нормами не встановлено строків внесення Прем'єр-міністром України на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністрів, у тому числі Міністра охорони здоров'я України.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» при формуванні нового складу Кабінету Міністрів України новопризначений Прем'єр-міністр України вносить до Верховної Ради України подання про призначення членів Кабінету Міністрів України відповідно до вимог Конституції України та цього Закону. У цьому поданні пропонується повний посадовий склад Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 83 Конституції України у Верховній Раді України за результатами виборів і на основі узгодження політичних позицій формується коаліція депутатських фракцій, до складу якої входить більшість народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України. Коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України відповідно до цієї Конституції вносить пропозиції Президенту України щодо кандидатури Прем'єр-міністра України, а також відповідно до цієї Конституції вносить пропозиції щодо кандидатур до складу Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 17.09.2008 № 16-рп/2008 у справі № 1-40/2008 коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України (далі - коаліція депутатських фракцій) стала суб'єктом конституційних правовідносин після внесення до Конституції України змін Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV. Проте в Конституції України її визначення відсутнє. Словосполучення «коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України» міститься не тільки у частинах 6, 7, 9 ст. 83 Конституції України, за змістом яких народні депутати України просять дати його тлумачення, а й у частинах 8, 10 цієї статті та п. 1 ч. 2 ст. 90, п. 9 ч. 1 ст. 106, ч. 3 ст. 114 Конституції України. Його визначення має ґрунтуватися на конституційній основі, поєднуючи в собі політичні і правові аспекти формування коаліції депутатських фракцій, організації та припинення її діяльності, зокрема враховувати і основну мету її створення, закріплену в ч. 8 ст. 83, п. 9 ч. 1 ст. 106, ч. 3 ст. 114 Конституції України, - формування Уряду України. Сформування чи несформування коаліції депутатських фракцій має конкретні конституційно-правові наслідки. Від факту сформування коаліції депутатських фракцій безпосередньо залежить формування Кабінету Міністрів України (ч. 8 ст. 83, п. 9 ч. 1 ст. 106, ч. 3 ст. 114 Конституції України).

Статтею 1512 Конституції України встановлено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При цьому, відповідно до п.п. 5.1, 5.2 регламенту Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» від 27.11.2014, скріпленої підписами Голови депутатської фракції політичної партії «Народний фронт» ОСОБА_8, Голови депутатської фракції політичної партії «Блок Петра Порошенка» ОСОБА_10, Голови депутатської фракції політичної партії «Об'єднання «Самопоміч» ОСОБА_11, Голови депутатської фракції політичної партії «Радикальної партії Олега Ляшка» ОСОБА_12, Голови депутатської фракції політичної партії «Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина» ОСОБА_13, положення Коаліційної угоди є основою для Програми діяльності Кабінету Міністрів України. Коаліція підтримуватиме парламентськими засобами реалізацію Програми діяльності Кабінету Міністрів України після її схвалення. Коаліція формує Кабінет Міністрів України з урахуванням рівня кваліфікації та доброчесності кандидатів на посади членів Кабінету Міністрів України. Під час формування Кабінету Міністрів України не застосовується квотний принцип.

З системного аналізу вказаних норм Конституції України, Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та рішення Конституційного Суду України від 17.09.2008 № 16-рп/2008 у справі № 1-40/2008, Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» від 27.11.2014, у їх взаємозв'язку, видно, що процедура формування нового складу Кабінету Міністрів України має, як своїх чітко визначених суб'єктів, так і конкретні етапи, на яких такі суб'єкти вчиняють певні дії.

Так, первинним суб'єктом у процедурі формування нового складу Кабінету Міністрів України є коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України, яка не тільки вносить пропозиції Президенту України щодо кандидатури Прем'єр-міністра України, а також відповідно до Конституції України вносить пропозиції щодо кандидатур до складу Кабінету Міністрів України.

Наступним суб'єктом такої процедури виступає Прем'єр-міністр України, який, на підставі пропозиції коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України щодо кандидатур до складу Кабінету Міністрів України, вносить до Верховної Ради України подання про призначення членів Кабінету Міністрів України, крім Міністра оборони України і Міністра закордонних справ України.

Отже, внесення пропозиції коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України щодо кандидатур до складу Кабінету Міністрів України передує внесенню подання Прем'єр-міністром України про призначення Верховною Радою України членів Кабінету Міністрів України, крім Міністра оборони України і Міністра закордонних справ України.

Заключним же суб'єктом є Верховна Рада України, яка, на останньому етапі вказаної процедури, за результатами розгляду такого подання Прем'єр-міністр України, призначає на посаду членів Кабінету Міністрів України, крім Міністра оборони України і Міністра закордонних справ України.

Таким чином, у названій процедурі законодавцем, за висновком колегії суддів, реалізовано принцип стримування та противаг, який є основою стабільного функціонування системи державної влади демократичної держави.

І лише у разі виконання на кожному етапі всіма суб'єктами своїх конституційних функцій, може бути в повній мірі та належним чином реалізовано процедуру формування нового складу Кабінету Міністрів України та, відповідно, сформовано новий склад Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги посилання представника Народного депутата України ОСОБА_2 та представника Народного депутата України ОСОБА_1 на те, що безвідносно до інших обставин, у тому числі щодо надання чи ні пропозиції коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України щодо кандидатур до складу Кабінету Міністрів України, Прем'єр-міністр України зобов'язаний внести подання про призначення Верховною Радою України членів Кабінету Міністрів України, зокрема, Міністра охорони здоров'я України.

Враховуючи викладене у сукупності, а також приймаючи до уваги пояснення представника відповідача про те, що з моменту призначення відповідача пропозиція від коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України в порядку ч. 7 ст. 83 Конституції України щодо кандидатури Міністра охорони здоров'я України не надходила, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні належні правові підстави для внесення на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України.

Разом з тим, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивачів, як на підставу для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення ним на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України, на те, що ОСОБА_7 нелегітимно призначено на посаду заступника Міністра охорони здоров'я України та, відповідно, медична реформа ініційована нелегітимно призначеним керівництвом Міністерства охорони здоров'я України, а сама реформа має ряд недоліків, оскільки вказані обставини не відносяться до предмету доказування в межах даної адміністративної справи.

При цьому, суд зауважує, що позивачі, у разі незгоди з вказаним призначенням чи процедурою прийняття медичної реформи та/або самою реформою, не позбавлені можливості оскаржити такі рішення та/чи дії до суду.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення ним на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України.

З огляду на те, що позовна вимога про зобов'язання відповідача негайно внести на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення ним на розгляду Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України, а також зважаючи на те, що позивачами не надано суду доказів на підтвердження того, що від коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України в порядку ч. 7 ст. 83 Конституції України надійшла пропозиція щодо кандидатури Міністра охорони здоров'я України, колегія суддів вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача негайно внести на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України, як члена Кабінету Міністрів України також є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Між тим, суд вважає помилковим твердження представника відповідача про те, що невнесення відповідачем на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Міністра охорони здоров'я України безпосередньо чи опосередковано не стосуються позивачів та, відповідно, права позивачів не порушено, оскільки з пояснень позивачів та їх представників судом встановлено, що не призначення Міністра охорони здоров'я України впливає на їх права не тільки як громадян, які мають конституційні права на належну охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування, які повинні забезпечуватись, у тому числі керівництвом Міністерства охорони здоров'я України, а і як Народних депутатів України в частині розгляду подання Прем'єр-міністра України щодо призначення Міністра охорони здоров'я України, що також є обов'язком позивачів як представників Українського народу у Верховній Раді України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачі, за висновком колегії суддів, достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги, суду не надали.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України або прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Судді Т.І. Шейко

О.М. Чудак

Повний текст постанови виготовлено 30.11.2017