Справа № 521/16283/17
Суддя: Целух А. П.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№провадження2-а/521/420/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2017 року місто Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Целух А.П., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання противоправними та скасування відмови та зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася 04 жовтня 2017 року до суду з наведеним позовом. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що 13.07.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу». Листом № 107/0-1 від 26 липня 2017 року відповідач відмовив їй в переведені пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» у звязку з тим, що пенсії по інвалідності, а а ткож пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як передбачено ст. 90 Закону України «Про державну службу» № 889.

Вона вважає вказане рішення незаконним, так як в неї стаж державного службовця складає більше десяти років, вона звільнилася з державної служби, вона являється інвалідом 2-ї групи, а тому просив визнати протиправним та скасувати відмову Малиновського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 107/0-1 від 26 липня 2017 року та зобовязати відповідача перевести його з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу».

Відповідач надав суду заперечення в якому зазначив, що згідно до п.п. 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889 державним службовцяв за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723. Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право особи які досягли відповідного віку , а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсії по інвалідності та в разі втрати годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як передбачено ст. 90 Закону № 889». Тому, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, з 2015 року позивачка перебуваю на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримую пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

13.07.2017 р. позивачка звернулась до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з питання переведення з пенсії по інвалідності 2 групи, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця по інвалідності 2 групи згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» відповідно.

Як вбачається з листа від 26.07.2017року позивачка отримала відповідь об'єднаного управління, де зазначено, що відсутні підстави для переведення мене на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». У згаданій відповіді відповідач вказує, що призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону України «Про державну службу» не передбачене.

Як встановлено судом, позивач працював на посадах, віднесених до посад державних службовців, таким чином її стаж державної служби становить понад 10 років.

Крім того, згідно висновку довідки МСЕК № 790721, та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданного 15.03.2016 року Серії НОМЕР_2 позивач є інвалідом 2 групи.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

На момент призначення пенсії по інвалідності стаж державної служби позивачки складав 18 років.

Відповідно до ч.9 вищезазначеної статті пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Я займала різні посади державних службовців, у період перебування за останнім місцем роботи на державній службі, мені встановлено II групу інвалідності загального захворювання.

П.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року встановлено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, беручи до уваги п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, зважаючи на те, що мій стаж державної служби становив більш ніж 18 років, та я маю II групу інвалідності, яку було встановлено під час перебування на державній службі, я маю право на отримання пенсії по інвалідності в розмірі 88 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частинами 9-12 ст.37 Закону України «Про державну службу» визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»., особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

У разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності виплата пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до цього Закону, здійснюється у порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, саме в правових нормах, які містяться у ч.ч.9-12 ст.37 Закону України «Про державну службу» законодавець закріпив умови призначення пенсії по інвалідності державним службовцям. Відповідно посилання відповідача на те, що пункти 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» стосуються лише призначення пенсії за віком є помилковим, оскільки статтею 37 Закону України «Про державну службу», 1993 року №3723-ХІІ з наступними змінами, врегульовано питання призначення пенсії державним службовцям за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника.

На час набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-УІІ1 від 10.12.2015 позивачка працювала на посаді державного службовця та мала вислугу років понад 10 років.

Згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом.

За приписами п.1 ч. 1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а вразі смерті цих осіб - члени їхніх сімей,зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Таким чином, оскільки, позивачка є інвалідом 2 групи, має стаж на посаді державної служби на теперішній час понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді віднесеній до посад державних службовців, таким чином має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. тому відповідно наявні правові підстави для переведення мене з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу»

Окрім того, 14.09.2016 року постановою Кабінету Міністрів України №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" був затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який регламентує, в тому числі, порядок призначення пенсій державним службовцям.

Відповідно до п.п.1,2 цього Порядку пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктами 10,12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII на призначення пенсії відповідно дост. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723- XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад

державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, внаслідок порушення вищезазначених норм чинного законодавства позивачці було безпідставно відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також, починаючи з 1993 року держава Україна понад 20 років на конституційному та законодавчому рівнях гарантувала право державним службовцям на отримання достойного соціального забезпечення.

Так, відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", на одержання пенсії як державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8- рп/2005 встановлено, що зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України ( 254к/96-ВР ) правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може буїи скасоване, звужене.

Згідно ст. 22 Консттупії України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Коституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не

і можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів І не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження І права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинним до введення і дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші І нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони І пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014. за певних обставин «законне І сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у ! національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена І практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших ! актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою,.

Також позивачка є інвалідом II групи, керуючись ст.5 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та II груп.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи викладене, відповідно до Конституії України, ст.ст. 6, 17,18,19,102, 104-106,183-2 КАС України, ст.З,8 Закону України "Про судовий збір" Закону України "Про державну службу":

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання противоправними та скасування відмови та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити переведення, ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності відповідно Закону України «Про державну службу», починаючи з дати звільнення, встановивши її в розмірі 80 відсотків заробітної плати ( оклад, доплата за ранг державного службовця, надбавка за вислугу років) на дату звільнення з відповідної посади та надбавки, премії та інші виплати на які нараховувались обов'язкові податки, збори та внески за останні 24 місяці, які передують звільненню.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Малиновський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А.П.Целух

10.11.17