Справа № 813/3216/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/11019/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Богдан А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства культури України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 про забезпечення позову в справі №813/3216/17 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства культури України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Добре житло», про визнання протиправним та скасування припису,

встановив:

ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся в суд з позовом до Міністерства культури України (надалі відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю БФ Добре житло, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати припис відповідача №32/10/74-17 від 28.08.2017 про усунення порушення вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини, винесеного на підставі акта обстеження містобудівної ситуації по вул. Газовій, 5А у м. Львові.

Позивач подав до суду клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії припису Міністерства культури України №32/10/74-17 від 28.08.2017, яким зупинено проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на обєкті Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення на вул. Газовій, 5А у м. Львові. Клопотання обґрунтоване тим, що Міністерство культури України винесло припис від 28.08.2017 з порушенням п.18 ч.2 ст.5 Закону України Про охорону культурної спадщини, якою воно керувалося при винесенні припису, оскільки не має повноважень виносити приписи щодо памяток місцевого значення, а тільки щодо памяток національного значення. До того ж, будинок на вул. Газовій, 5А у м. Львові не належить ні до памяток національного значення, ні до памяток місцевого значення в розумінні ст. 1 Закону України Про охорону культурної спадщини, а тому щодо цього будинку не можуть виноситися приписи стосовно його охорони, як це передбачено п.18 ч. 2 ст. 5, п.14 ч.1 ст. 6, п.9 ч.2 ст. 6 Закону України Про охорону культурної спадщини. Крім того, ні в акті обстеження, ні в приписі від 28.08.2017 не наведено та не зафіксовано жодних обставин, які б вказували на загрозу будинку на вул. Газовій, 5А у м. Львові, в безпосередній близькості до якого проводяться будівельні роботи. Також представник позивача звертає увагу на те, що в акті обстеження та приписі від 28.08.2017 зазначено, що будівництво проводиться в історичному ареалі. ОСОБА_1, як стверджує представник позивача, межі історичного ареалу м. Львова не затверджені у встановленому законодавством порядку. Також вважає, що вказані дії відповідача можуть завдати істотної шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 задоволено повністю клопотання представника позивач про забезпечення позову. Забезпечено позов шляхом зупинення дії припису Міністерства культури України №32/10/74-17 від 28.08.2017, яким зупинено проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на обєкті Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення на вул. Газовій, 5А у м. Львові.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Міністерство культури України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні даної ухвали було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 є замовником обєкта будівництва Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення на вул. Газовій, 5А у м. Львові підрядником.

05.09.2017 на адресу позивача надійшов оскаржений припис Міністерства культури України від 28.08.2017 №32/10/74-17 та акт обстеження містобудівної ситуації на території історичного ареалу м.Львова від 26.05.2017.

Приписом Міністерства культури України від 28.08.2017 №32/10/74-17 зупинено проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на обєкті Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення на вул. Газовій, 5А у м. Львові, які виконуються в межах історичного ареалу міста Львова та в межах охоронної (буферної) зони обєкта Архітектурний ансамбль історичного центру Львова, включеного до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, як таких, що ведуться з порушенням ч.3 ст.32, ст.35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» без відповідних погоджень та дозволів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини (Міністерства культури України).

Вважаючи зазначений припис відповідача протиправним, позивач оскаржив його до суду, а також подав клопотання про забезпечення позову.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника позивача про забезпечення позову, керувався наступними мотивами, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Частиною першою ст. 117 КАС України визначені підстави забезпечення позову, згідно з якими такі допускаються судом, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності дії субєкта владних повноважень.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. В свою чергу, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Згідно з ч. 3 ст. 117 КАС України у разі подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 КАС України адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою вказаної статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В ухвалі суду від 26.01.2010 по справі №К-9495/07 Вищий адміністративний суд зазначив, що колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративні суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду (п. 47 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 № 13).

З огляду на викладене, а також обставини справи, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали врахував, що зупинення будівельних робіт може заподіяти негативних наслідків для позивача - замокання будівельних конструкцій, незакінчених цегляних стін та оздоблення (стяжки, штукатурки), що призведе до їх пошкодження або руйнування, вплине на якісні характеристики об'єктів будівництва.

На думку суду, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі і захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим у випадку несвоєчасного виконання договірних зобовязань позивачем при наявності обґрунтованих претензій контрагентів за договорами про спільну діяльність, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, відповідно не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ускладнить відновлення можливого порушеного прав позивача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначені вище обставини є підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Крім того, суд першої інстанції підставно врахував у даній справі практику Європейського Суду з прав людини на підставі норм ст. 8 КАС України.

Так, у рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський Суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі ОСОБА_4 проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 118, 118, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Міністерства культури України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 про забезпечення позову в справі №813/3216/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повний текст ухвали складено 01.12.2017.