Справа № 372/2909/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 372/2909/17 Головуючий у 1-й інстанції: Потабенко Л.В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименна Н.В..,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу відповідача - Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області на постанову Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними рішення та дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати неправомірним рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно з ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та дії щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно з ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов'язати відповідача призначити та забезпечувати виплату пенсії позивачу за вислугу років відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 06 квітня 2017 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи без обмеження її максимальним розміром з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано неправомірним рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та дії щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно з ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов'язано відповідача призначити та забезпечити виплату позивачу за вислугу років згідно з ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 06 квітня 2017 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 15 січня 2011 року).

Станом на дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, загальний трудовий стаж становив 22 роки 4 місяці 24 дні, у тому числі на посадах прокурора 13 років 1 місяць 28 дні.

Листом від 24 квітня 2017 року №2432 відповідач повідомив позивачу про те, що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 15 січня 2011 року).

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Так, аналіз тексту адміністративного позову дає підстави для висновку про те, що позивач не заперечує правильності розрахунку його страхового стажу та погоджується з тим, що він є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Натомість, обґрунтовує свої вимоги тим, що має право на призначення зазначеної пенсії відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, що діяла на час його призначення на посаду прокурора.

Відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12 липня 2001 року №2663-III), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

На час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років саме на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (у частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

На час звернення позивача (04 квітня 2017 року) із заявою про призначення пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовуються правилами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, якими визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зокрема, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Оскільки позивач звернувся до відповідача 04 квітня 2017 року, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII та відповідно для призначення пенсії необхідним є наявність стажу роботи визначеного ч. 1 ст. 86 вказаного Закону, а саме 23 роки.

На час чинності Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, зокрема, станом на 04 квітня 2015 року, позивач ще не набув право на пенсію за вислугою року, у зв'язку з недостатністю необхідного загального стажу роботи.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатом розгляду даної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними рішення та дій, зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, а постанови суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області на постанову Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року - задовольнити.

Постанову Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 04.12.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма