Справа № 806/1043/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Зосименко О.М.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА
іменем України

"04" грудня 2017 р. Справа № 806/1043/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідача пред. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "03" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправним та скасувати п. 6 рішення засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у період проходження військової служби в Республіці Афганістан, в період з 15.09.1983 року по 24.10.1985 року, він захворів на хворобу, яка була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. В зв`язку з чим, 25.02.2013 року йому було встановлено третю групу інвалідності.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.08.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано п.6 рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.03.2016 року № 20.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 3 групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просив назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах.

Згідно довідки Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату від 15.01.2016 року № 24, позивач проходив службу в республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях з 15.09.1983 року по 24.10.1985 року.

Наказом командуючого військами ПРИКВО №011 від 03.03.1994 року позивача звільнено в запас по п. 46 (за віком) та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.1994 року виключено зі списків особового складу частини.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 9 від 18.01.2010 року, в 1985 році встановлено, що захворювання, наявні у ОСОБА_2 , пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 19). Також у вказаному витягу зазначено, що в подальшому ОСОБА_2 був освідчений 87 ВЛК № 1401 від 11.12.1993 року - захворювання не пов`язане з проходженням військової служби. Згідно протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 9 від 18.01.2010 року, постанову 87 ВЛК № 1401 про причинний зв`язок захворювання по довідці № 1401 від 11.12.1993 р. відмінено.

Відповідно до довідки - акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 514053 від 23.02.2013 року, ОСОБА_2 під час первинного огляду встановлено з 20.02.2013 р. 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. (а.с. 10).

Оскільки позивачу було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності , то він звернувся до суду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року р позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги на підставі ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" протиправними.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

На звернення позивача. на підставі вказаної постанови до Міністерства оборони України, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 20 від 03.08.2017р., оформленим відповідним протоколом, відмовлено у виплаті одноразової допомоги, оскільки на день його звільнення зі служби діючим законодавством не передбачалося виплату одноразової грошової допомоги. (а.с. 15).

Вказане рішення стало підставою для звернення до суду у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

З метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, ОСОБА_2 звернувся до Житомирського ОМВК з відповідною заявою від 08.02.2017 року та надав копії необхідних документів (а.с.13).

У подальшому документи ОСОБА_2 було спрямовано до Міністерства оборони України, для вирішення питання щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги.

З витягу Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.03.2017 року № 20 вбачається, що після розгляду документів ОСОБА_2 , комісія вирішила відмовити заявнику у встановлені інвалідності, з тих підстав, що на час звільнення позивача зі служби, виплата одноразової грошової допомоги не передбачалася.

Разом з тим, на час вирішення питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, набрала чинність постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року.

Вказаною постановою суду, з врахуванням приписів ст. 16 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ( далі -Закону № 2011-ХІІ)), якою визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, встановлено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги.

У цій справі, суд дійшов висновків, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Таким чином, судом встановлено, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Висновки суду першої інстанції у справі № 806/859/16 відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

При цьому, надаючи правову оцінку встановленим обставинам у справі № 806/859/16, суд дійшов висновків, що оскільки позивач отримав право на призначення одноразової грошової допомоги з 20.02.2013, то питання щодо її призначення та виплати повинно бути розглянуто відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок № 499), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Частиною 1. ст. 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Як вбачається із заяви позивача до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату від 08.02.2017 року, до цієї заяви було надано копію судового рішення у справі № 806/659/16.

Отже, відповідач повинен був вирішити питання про призначення одноразової допомоги позивачу згідно судового рішення та на підставі Порядку № 499.

Згідно пункту 2 Порядку одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Приписами п. 7 Порядку № 499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Проте, приймаючи рішення 03.03.2017 року про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач не прийняв до уваги постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року та неправильно застосував вимоги ст. 16 Закону України 2011-ХІІ, що призвело до порушення прав позивача.

Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту, а тому колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по 3-й групі інвалідності у повному розмірі з дня встановлення інвалідності.

Пунктом 8 ст.16-3 Закону №2011-XII встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас статтею 16-4 Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що захворювання позивач отримав не внаслідок протиправних дій, а внаслідок виконання обов`язків військової служби під час участі в бойових діях.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачеві, як інваліду війни 3-ї групи, повинна бути призначена і сплачена одноразова грошова допомога, оскільки у визначений Законом трирічний термін, позивач звернувся до Житомирського ОМВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому 3-ї групи інвалідності з 20.02.2013 року .

Отже, рішення Міністерства оборони про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги, що оформлене протоколом засідання комісії МОУ від 03.03.2017 року № 20 є незаконним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Водночас, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що постановою Житомирського окружного суду від 14.06.2016 року у справі № 806/859/16 встановлено, що позивач має право на розгляд питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 499, а тому обставини встановлені у справі №806/859/16 не підлягали доказуванню у даній справі. Окрім того, згідно позовних вимог, позивач також просив суд зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу саме згідно Порядку № 499.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків щодо застосування до спірних правовідносин Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Згідно ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

З огляду на вищенаведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити в частини посилання на нормативний акт, який підлягає застосуванню при призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги. В решті постанову підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерство оборони України задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від "03" серпня 2017 р. змітини, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції :

"Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, як інваліду 3 групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов"язаних із виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

У решті постанову Богунського районного суду м. Житомира від "03" серпня 2017 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський