Справа № 147/527/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/527/17
Провадження № 2-а/147/42/17
ПОСТАНОВА

іменем України

27.11.2017 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судових засідань Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача Дудіна Л.В.

представника відповідача Гріщенка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5, в редакції позовних вимог від 10.10.2017 року (а.с.73,74), звернулася до суду з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області про скасування постанови, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2017 року інспектором з благоустрою ТСКУзБ Микушем Романом Борисовичем було складено відносно неї протокол про адміністративне правопорушення № 1-17 про порушення ст. 152 КУпАП. 26 травня 2017 року відповідачем - Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області ухвалено постанову №04-17 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Відповідно до змісту протоколу та постанови, ОСОБА_2 12 травня 2017 року, усвідомлюючи свої дії, умисно самовільно встановила по АДРЕСА_1 три зблоковані пересувні тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності (павільйони) та розмістила в них точки торгівлі з столиків без наявності відповідного дозволу (паспорту прив'язки, встановленого згідно наказу Мінрегіонбуду від 21.10.2011 р. № 244).

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки при розгляді матеріалів адміністративної справи складеної відносно ОСОБА_2, де основними та, напевне, єдиними доказами була фото фіксація та свідки, які є членами адміністративної комісії та які і приймали оскаржуване рішення, зокрема, ОСОБА_7, яка була свідком начебто порушень з боку позивача та є секретарем адміністративної комісії, яка і голосувала та приймала оскаржувану постанову, що є грубим порушенням вимог КУпАП. Оркім того, при прийнятті оскаржуваної постанови члени адміністративної комісії виходили з того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 є об'єктом благоустрою та належить СТ «Оберіг». Проте відповідно до акту приймання-передачі від 20.01.2016 року вищевказана земельна ділянка відійшла у приватну власність гр. ОСОБА_8, яка володіє нею на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.02.2016 року. Таким чином в порушення вищевказаних статей, адміністративною комісією не було достеменно встановлено чи проходить червона лінія по земельній ділянці гр. ОСОБА_8 з дозволу якої позивач і знаходилася на її земельній ділянці, оскільки таку інформацію в законний спосіб можливо отримати лише після проведення відповідної експертизи.

Тобто в даному разі адміністративна комісія прийняла оскаржувану постанову з грубим порушенням вимог Закону, а тому підлягає до скасування, а справа до закриття.

ОСОБА_2 просила суд скасувати постанову № 04-17 від 26 травня 2017 року, що винесена адміністративною комісією при виконкомі Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, якою на неї було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області на користь позивача всі судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Гріщенко М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

Окрім того, до суду 10.07.2017 року Тростянецькою селищною радою було подане заперечення, мотивоване тим, що згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Частиною 10 статті 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. В позові ОСОБА_2 відсутнє належне обґрунтування позовних вимог та не вказані конкретні норми законодавства, які порушені при винесені постанови, що оскаржується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 51 КАСУ, Тростянецька селищна рада заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови адміністративної комісії при виконкомі Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області №04-17 від 26 травня 2017 року в повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні її позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні докази, надавши їм належну оцінку, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вручення особі протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується її підписом, а в разі відмови від підписання поясненнями свідків такої відмови та вручення протоколу або відеозаписом цих фактів.

Перелік осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення визначено статтею 255 того ж кодексу.

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 01.11.2016 року №73, відповідно до ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затверджено склад комісії при виконкомі селищної ради згідно додатку (а.с.64).

Згідно додатку до рішення виконкому №73 від 01.11.2016 року склад адміністративної комісії такий: Гріщенко М.В. - голова комісії, Яремчук Т.В. - заступник голови адміністративної комісії, ОСОБА_7 - секретар, та члени комісії: Голенченко А.І., Кравченко А.І., Гвозденко І.Д., Федорович Г.І. (а.с.63).

Так, судом встановлено що, 12 травня 2017 року інспектором з благоустрою ТСКУзБ Микушем Р.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП відносно ОСОБА_2, у якому зазначено, що 12.05.2017 року остання усвідомлюючи свої дії, умисно самовільно встановила по АДРЕСА_1 три зблоковані пересувні тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності (павільйони) та розмістила в них точки торгівлі з столиків без наявності відповідного дозволу (паспорту прив'язки, встановленого згідно наказу Мінрегіонбуду від 21.10.2011 р. № 244), чим порушила аб. 12,22 ч.4 розділу ІІІ Правил благоустрою територій смт. Тростянець (а.с.22).

У вищевказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_2 від письмових пояснень відмовилася. З її слід має письмовий договір із ФОП ОСОБА_14 про дозвіл здійснювати торгівлю у вказаному місці. Даний факт підтвердили підписами свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_7, що є недопустимим, оскільки остання входить до складу адміністративної комісії і не можу бути свідком при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

26 травня 2017 року Адміністративна комісією при виконавчому комітеті Тростянецької селищної ради, розглянувши у відкритому судовому засіданні в адміністративному будинку Тростянецької селищної ради по вул. Соборна, 77 в смт Тростянець протокол про адміністративне правопорушення №1-17 від 12.05.2017 року, складений інспектором з благоустрою ТСКУзБ Микушем Р.Б. відносно ОСОБА_2 постановила, визнати позивача винною у вчиненні правопорушення за ст. 152 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. ( Постанова № 04-17 від 26.05.2017 року - а.с.5,6, 27, 28).

Постанова підписана головою адміністративної комісії Гріщенком М.В. та секретарем ОСОБА_7 ( а.с.27).

Статтею 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Частиною 2 статті 18 Закону підприємства, установи та організації у сфері благоустроюі населених пунктів зобов'язані: утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), |що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію.

На підставі ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, сільські, селищні, міські ради утворюють інспекції з благоустрою населених пунктів. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами шляхом проведення перевірок території.

Відповідно до п.44 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 213 КупАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад, та до їх компетенції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.. 152 КУпАП, згідно ст. 128 КУпАП.

Згідно ст.. 255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 152 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ, посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад, член громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положення ч.1 ст.69 КАС України визначає поняття доказів в адміністративному судочинстві, як будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно інформації від 13.09.2017 року №02.17-401, наданої селищним головою Тростянецької селищної ради Червонецькою Л.І. на адвокатський запит Дудіна Л.В., відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки ВТЕ №414930 від 14.05.2013 року земельна ділянка площею 0,3215 по АДРЕСА_1, належить споживчому товариству «Оберіг». Згідно Закону України «Про благоустрій», дана ділянка, як і інші ділянки в межах населених пунктів, будь-якої форми власності, належить до об'єктів благоустрою (а.с.62).

Однак, судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій здійснювала підприємницьку діяльність позивач ОСОБА_2 відповідно до акту приймання-передачі від 20.01.2015 року відійшла у приватну власність ОСОБА_8, яка володіє нею на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.02.2016 року (а.с.68, 69, 70).

Згідно Договору оренди від 01.03.2017 року, ФОП ОСОБА_8 зобов'язалася передати ФОП ОСОБА_2 у тимчасове платне користування частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Площа земельної ділянки, яка передається в оренду 8 м2.

Згідно ст.9 Договору, ОСОБА_2 має право використовувати ділянку для здійснення господарської діяльності, передбаченої в Торговому профілі, в робочі години Торгового центру, а саме з 08:00 год. до 19:00 год. робочого дня (а.с. 13-17).

Таким чином, встановлено, що позивач як ФОП займається провадженням підприємницької діяльності на території земельної ділянки, що належить ОСОБА_8

Відповідно до Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Отже, позивачем, як ФОП здійснюється використання земельної ділянки ОСОБА_8 в межах функціонального використання визначеного документацією.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивну сторону адміністративного правопорушення складає самовільне розміщення тимчасових споруд. Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівною діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Частиною 2 статті 21 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-ІУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою.

У той же час право власності на землю гарантується Конституцією України, та набувається і здійснюється відповідно до ряду законів, що регулюють земельні відносини.

Власниками землі (земельних ділянок) можуть бути громадяни України - фізичні особи; юридичні особи, держава, територіальні громади. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що «Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань».

Земельним кодексом України (глава 23) передбачено, що Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, тощо.

Згідно із ст. 41 КУ ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Таким чином, на земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_1 по по АДРЕСА_2) власником ОСОБА_8 та надано можливість ФОП ОСОБА_2 здійснювати підприємницьку діяльність, шляхом розміщення точки торгівлі зі столиків, що будь яким чином не порушує прав Тростянецької селищної ради.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення, передбачено ст.245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 § 1, може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна (Sramek v. Austria (Срамек проти Австрії), § 36). Право винесення рішення входить у визначення поняття «суд». Провадження повинні забезпечувати «визначення судом проблем у спорі» відповідно до статті 6 § 1 (Benthem v. the Netherlands (Бентем проти Нідерландів), § 40). Для виконання статті 6 § 1 «суд» не повинен представляти собою суд загальної юрисдикції за стандартним механізмом судочинства у державі. Він може бути призначений для вирішення конкретних питань, які можуть бути відповідно розглянуті поза межами звичайної судової системи. Для виконання вимог статті 6 § 1 важливо забезпечити виконання відповідних гарантій (Rolf Gustafson v. Sweden § 45).

Отже, «суд» може являти собою орган, заснований з метою вирішення обмеженою кількості питань, за умови, що він завжди забезпечує відповідні гарантії (Lithgow and Others v. the United Kingdom (Літґоу та інші проти Сполученого Королівства), § 201 у контексті арбітражного суду). Лише той факт, що орган виконує багато функцій (адміністративну, регулятивну, судову, консультативну та дисциплінарну) не суперечить визначенню органу як «суду» (H. v. Belgium (Х. проти Бельгії), § 50). «Суд» також повинен задовольняти низку вимог незалежність, особливо виконавчої влади; безсторонність; терміни повноважень суддів; наявність гарантій, що забезпечуються судовими процесами деякі з яких присутні у тексті Статті 6 § 1 (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium). Приклади органів, що визнаються, як такі, що мають статус «суд» відповідно до Статті 6 § 1 Конвенції: - регіональний орган влади, що регулює питання, повязані із нерухомим майном: Sramek v. Austria (Срамек проти Австрії), § 36; - комітет з компенсації завданої шкоди у кримінальному провадженні: Rolf Gustafson v. Sweden , § 48 - комітет з врегулювання питань лісової промисловості: Argyrou and Others v. Greece (Аргіру ті інші проти Греції).

Тобто, адміністративна комісія при виконавчому органі місцевого самоврядування в спорі із позивачем ОСОБА_2 виступає як «суд, встановлений законом», в розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції, а відтак відповідач був зобов'язаний провести справедливий і публічний розгляд справи позивача упродовж розумного строку, незалежно, безсторонньо та вирішити спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру або встановити обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення (в даному випадку мається на увазі КУпАП) щодо ОСОБА_2 - встановити наявність або відсутність порушення останнім правил благоустрою території населеного пункту смт. Тростянець, а саме - самовільно встановлювати точки торгівлі з рук, лотків автомобілів, причепів, столиків визиків.

Відповідно до ст.ст.283-284 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить зокрема, постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином на підставі викладеного суд приходить до висновку, що процедура складання, розгляду адміністративного правопорушення за протоколом від 12.05.2017 року та оскаржувана постанова №04/17 від 26.05.2017 року не відповідає нормам ст.ст. 9, 280, 283 КУпАП, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так невідповідність ст.ст. 9, 280, 283 КУпАП полягає у невстановленні суті адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 152 КУпАП - наявності порушення ОСОБА_2 правил благоустрою території населеного пункту смт. Тростянець (у виді дій чи бездіяльності) та встановлення її вини.

Щодо підстав для притягнення до відповідальності за ст.152 КУпАП слід зазначити, що у відповідності до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Окрім того, невідповідність вимогам ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у безпосередній участі особи, яка була свідком при складанні протоколу - ОСОБА_7, також у колегіальному розгляді справи, у якості секретаря комісії. Таким чином суд не може вважати прийняту за результатами такого розгляду постанову винесеною «незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків подій.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У правовідносинах, які склались між сторонами, відповідачем було порушено принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, так як не було всебічно, повно і об'єктивно з'ясовано обставин справи, та не вирішено її в точній відповідності з законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач не довів правомірність свого рішення, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, а відтак оскаржувана постанова від 26.05.2017 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне судові витрати по оплаті судового збору віднести за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 04.09.2017 року адвокат Дудін Л.В. взяв на себе зобов'язання з надання юридичних послуг в адміністративній справі №147527/17. Сума оплати послуг встановлена 4000,00 грн.

Відповідно до наданої суду квитанції від 04.09.2017 року ОСОБА_2 було оплачено адвокату Дудіну Л.В. за надані ним правові послуги в сумі 4000,00 грн.

Тарифна сітка погодинної оплати послуг за надання професійної правничої допомоги адвокатом Дудіном Л.В. становить 640,00 грн. за годину надання послуг, про що було публічно повідомлено в газеті «Тростянецькі вісті» від 09.12.2016 року.

Згідно розрахунку суми гонорару за наданну правову допомогу, обсяг часу і роботи, виконаної адвокатом по даній справі становить 7 годин. Разом з тим, судом враховано вимоги Закону України від 20.12.2001 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст.1 якого розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

А тому, відшкодуванню на користь відповідача з позивача підлягають витрати на правову допомогу адвоката в повному розмірі - 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 33, 245, 255, 276, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 69, 70, 159-162, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову №04-17 від 26.05.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1700, 00 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області.

Судові витрати по оплаті судового збору віднести за рахунок Державного бюджету. Згідно зі ст. 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення через Тростянецький районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя