Справа № 804/2055/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 804/2055/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року

у адміністративній справі № 804/2055/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року відмовлено у задоволені адміністративного позову фізичної особи ОСОБА_1 про визнання: протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2017 року № 917 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2А.», та визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 і оформлення результатів такої перевірки у вигляді Акту № 1834/04-36-13-03-10/НОМЕР_1 від 09.03.2017 року.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржене позивачкою в апеляційному порядку з підстав її незаконності та необґрунтованості, у звязку з порушенням норм процесуального і матеріального права, тому просить його скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка вказує на неврахування судом першої інстанції приведених нею доводів, які свідчать про незаконність винесеного відповідачем наказу № 917 від 22.02.2017 року на проведення з 23.02.2017 р. документальної позапланової невиїзної перевірки тривалістю 5 робочих днів з питань дотримання нею вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., зі складенням за результатами проведення вказаної перевірки акту № 1834/04-36-13-03-10/09 від 09.03.2017 р., про що їй стало відомо вже після закінчення проведення даної перевірки, а саме, лише 21.03.2017 р. після отримання у відділенні поштового звязку рекомендованого листа з ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якому містилися копія наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2А.» від 22.02.2017 № 917 та повідомлення від 22.02.2017 № 682, що у сукупності свідчить про порушення відповідачем положень п.79.2 ст.79 ПК України, за змістом якої документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

За наведених в апеляційній скарзі порушень відповідачем процедури проведення документальної невиїзної перевірки, позивачка вказує на відсутність у відповідача правових підстав для проведення перевірки згідно п.79.2 ст.79 ПК України, та посилаючись на судову практику Верховного Суду України з приводу застосування положень п.79.2 ст.79 ПК України (постанови від 27.01.2015 у справі № 21-425а14, від 09.02.2016 у справі № 21-5864а15, від 16.02.2016 у справі № 21- 2749а15, від 16.02.2016 у справі № 21-3911а15), апелянт наполягає на задоволенні її вимог у цій справі з підстав незаконності наказу відповідача у звязку з недотриманням умов та порядку прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, в тому числі і не ознайомлення її у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початок та місце проведення, що свідчить також і про відсутність правових наслідків здійсненої незаконно перевірки.

Вислухавши пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність юридичної оцінки судом фактичних обставин у справі, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість наведених апелянтом доводів, та необхідність скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у справі іншої постанови про задоволення вимог позивачки, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції при вирішенні адміністративного позову ОСОБА_1 правильно визначено, що предметом спору у цій справі є правомірність та обґрунтованість наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2017 року № 917 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1А.», та законність дій відповідача при проведенні вказаної перевірки і оформленні акту перевірки № 1834/04-36-13-03-10/09 від 09.03.2017 р.

Разом з тим, суд першої інстанції на підставі неповного зясування усіх фактичних обставин по справі та помилкового розуміння норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, дійшов поспішного та необґрунтованого висновку про правомірність оспорюваного позивачем у цій справі наказу від 22.02.2017 року № 917, та про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача, повязаних з проведенням документальної невиїзної позапланової перевірки та оформленням акту перевірки № 1834/04-36-13-03-10/09 від 09.03.2017 р., оскільки у спірних правовідносинах рішення винесено, а дії вчиненні відповідачем з дотриманням встановленої законом процедури, на підставі норм чинного законодавства, у спосіб та у межах повноважень, а також відповідно до затвердженого плану перевірки.

Наведені у попередньому абзаці висновки мотивовані судом першої інстанції тим, що позивача було проінформовано про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення шляхом вручення під розписку копії наказу, а позивачем не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що саме по собі видання наказу про проведення планової виїзної документальної перевірки безпосередньо порушило її права та інтереси і у чому конкретно це проявилось, а відповідно до вимог ч.2 ст.2, ст.3, ч.2 ст.4, ч.2 ст.11, п.1 ч.2 ст.17 КАС України та п.86.1. п.86.8 ст.86 ПК України взагалі відсутні правові підстави для захисту прав позивачки в судовому порядку від дій відповідача по проведенню перевірки та фіксуванню виявлених фактів в Акті перевірки, оскільки це є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обовязкових платежів, а сам по собі факт проведення перевірки та оформлення акту не створює небезпеки інтересам позивачки, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків для неї, тому не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду позивачки. При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що встановлена при розгляді справи по суті відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі та вважає їх такими, що суперечать фактичним обставинам по справі та нормам права, якими регулюються спірні правовідносини

Відповідно до ст.62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національної банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Право контролюючого органу на проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок визначено п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз.3 пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Підстави та порядок проведення документальних позапланових перевірок встановлені ст. 78 Податкового кодексу України, у відповідності до пп.78.1.11 якої документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За правилами п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, і саме виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1, взагалі не врахував вищенаведених норм чинного законодавства, безпідставно зазначивши про належне повідомлення позивачки щодо проведення перевірки і про вручення їй наказу, що не відповідає дійсності, оскільки рекомендований лист з ГУ ДФС у Дніпропетровській області з копією наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2А.» від 22.02.2017 № 917 та повідомленням від 22.02.2017 № 682 було направлено відповідачем та отримано позивачкою у відділенні поштового звязку лише 21.03.2017 р., тобто, через місяць після винесення наказу та проведення перевірки, що відповідачем не спростовано, та суперечить положенням п.79.2 ст.79 ПК України та порушує права позивачки, яка повинна бути обізнана про проведення стосовно неї перевірки, і відповідно до приписів підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України має право бути присутньою під час проведення позапланової документальної невиїзної перевірки. Недотримання визначених ст.79 ПК України умов, в свою чергу позбавляє посадових осіб контролюючого органу права розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Крім того, судова колегія звертає увагу на помилкове посилання суду першої інстанції в постанові на проведення відповідачем перевірки позивачки відповідно до затвердженого плану перевірок, хоча у спірному випадку в дійсності призначалася та проводилася документальна позапланова невиїзна перевірка, яка не потребує попереднього затвердження плану перевірок, а проводиться лише у чітко визначених п.78.1 ст.78 ПК України випадках, які суд першої інстанції під час вирішення спору у цій справі навіть не намагався зясувати, що позбавило суд можливості проаналізувати спірні правовідносини та надати правову оцінку рішенню і діям відповідача по справі.

Так, суд першої інстанції проігнорував долучену позивачкою до матеріалів справи копію постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 29.09.2016 року, якою було закрито кримінальне провадження № 0001173, саме в рамках якого призначалася перевірка позивачки ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017 року, і на підставі якої відповідачем було винесено оскаржений у цій справі наказ № 917 від 22.02.2017 р. про призначення перевірки, та проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки.

Як зазначено у пункті 79.1 ст.79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції у цій справі, судовою колегією встановлено та матеріалами справи підтверджується, що кримінальне провадження, в рамках якого була винесена ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017 року (а.с.12-14) про призначення у кримінальному провадженні № 0001173 позапланової документальної перевірки з питань отримання доходів та сплати податку з доходів фізичних осіб та сплати єдиного соціального внеску гр.ОСОБА_4І та гр.ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 р по 31.12.2015 р. - було закрито постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 29.09.2016 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Тобто, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протиправно виніс 27.01.2017 року ухвалу про призначення позапланової документальної перевірки позивачки по закритому ще 29.09.2016 р. кримінальному провадженні № 0001173, а відповідач по справі в свою чергу виніс наказ № 917 від 22.02.2017 р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивачки в рамках кримінального провадження № 0001173 (закритого 29.09.2016 р. у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення) на підставі прийнятої всупереч КПК України ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017 року, та не зважаючи на відсутність визначених пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України підстав для проведення такої перевірки майже через 5 місяців після закриття кримінального провадження № 0001173

Таким чином, вищенаведені фактичні обставини беззаперечно підтверджують, що на дату проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивачки, у податкового органу була відсутня передбачена п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України підстава для її проведення та визначені п.79.2 ст.79 ПК України умови для виникнення у відповідача права розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, що свідчить про незаконність наказу № 917 від 22.02.2017 і про протиправність дій відповідача щодо проведення та оформлення результатів такої перевірки у вигляді акту № 1834/04-36-13-03-10/НОМЕР_1 від 09.03.2017 р.

Чинним законодавством передбачено право платника не погодитися з рішенням та діями субєкта владних повноважень щодо призначення перевірки та її проведення незалежно від виду такої, і оспорити у суді як наказ відповідача, що винесений з порушенням вимог податкового законодавства, так і його протиправні дії, які повязані з реалізацією незаконного наказу шляхом безпідставного проведення перевірки та оформлення її результатів без попереднього виконання обовязку повідомляти про перевірку до її проведення, і у такому спорі субєкт владних повноважень зобовязаний довести обґрунтованість свого рішення та дій з посиланням на недоліки пояснень платника податків та їх документальне обґрунтування.

Тлумачення, яке навів суд першої інстанції у цій справі стосовно відсутності підстав для задоволення вимог позивачки у цій справі у звязку з недоведеністю нею порушеного права оскаржуваним наказом відповідача та його діями по проведенню перевірки і оформлення її результатів актом, а також неналежно обраним способом захисту суперечить завданням та принципам адміністративного судочинства щодо захисту порушених прав особи від протиправний дій та рішень субєкта владних повноважень, а також не відповідає змісту прав платника податків і змісту аналізованих вище норм ПК, якими визначені умови та порядок прийняття контролюючим органом рішень про проведення перевірок і їх проведення, зокрема документальних позапланових невиїзних.

В даному випадку суд першої інстанції визнавши правомірними наказ та дії відповідача по справі на підставі не повно встановлених фактичних обставин, неправильно застосував норми матеріального права до встановленого у справі спору, що є підставою для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року, з прийняттям у справі іншої постанови про задоволення вимог позивачки в повному обсязі у звязку з підтвердженням матеріалами справи та під час судового розгляду протиправності наказу від 22.02.2017 року № 917 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2А.», винесеного Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області за відсутності підстав та умов проведення перевірки, визначених пунктом 78.4 статті 78 та пунктом 79.2 статті 79 ПК України, а також протиправності дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 без належного її повідомлення, і оформлення результатів такої перевірки у вигляді Акту № 1834/04-36-13-03-10/НОМЕР_1 від 09.03.2017 року .

Згідно п. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 2048,00 грн. підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Керуючись п.1 ч. 3 ст.198, ст.202, ст.205, 207 КАС України, судова колегія, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року скасувати, та прийняти інше рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 - в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.02.2017 року № 917 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2А.», та протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 і оформлення результатів такої перевірки у вигляді Акту № 1834/04-36-13-03-10/НОМЕР_1 від 09.03.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 2048,00 грн. за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та в строки, що визначені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник