Справа № 826/19207/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Київуніверсалплюс”

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі

Головного управління ДФС у місті Києва

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2016 року №К/800/3050/16 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

В судовому засіданні 27 жовтня 2016 року замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві; представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 17 травня 2013 року №2593-15/38013608 “Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за березень 2013 року” (далі по тексту – акт перевірки).

В акті перевірки встановлено, що позивачем задекларовано податковий кредит за березень 2013 року з порушенням пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на суму 97 179,83 грн., що призвело до заниження суми сплати до бюджету, у зв’язку із включенням до складу податкового кредиту податкової накладної від 30 листопада 2012 року №92.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, виходячи з того, що право на податковий кредит на підставі отриманої податкової накладної, яка не зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, але щодо якої подано скаргу на контрагента, зберігається протягом 365 днів з дати складання податкової накладної; не вставиться в залежність від отримання податкової накладної тільки у звітному періоді; ТОВ “Фірма “Київуніверсалплюс” отримало право на формування податкового кредиту у періоді, коли фактично отримало податкову накладну.

У письмовому запереченні проти позову відповідач зазначив, що позивач не додав до заяви про відмову постачальника надати податкову накладну копії первинних документів, що підтверджують факт придбання товарів/послуг.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Скасовуючи попередні рішення у справі та направляючи справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 05 липня 2016 року по справі №К/800/3050/16 зазначив, що “судам потрібно з’ясувати чи має місце порушення вимог податкового законодавства у спірних правовідносинах, яким чином і на підставі чого (так, в матеріалах справи є договір від 01.11.2012 року №КУП/Р/П/С/1-122, який не досліджено судами) задекларована податкова накладна і за який період та який саме облік первинних документів між позивачем та його контрагентом передбачено договором, проаналізувати, з урахуванням встановлених обставин, висновки викладені ДПІ в акті камеральної перевірки”.

Відповідно до частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір на суті позовних вимог та на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов’язковим.

Як встановлюють абзаци перший та другий пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов’язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно абзацу дев’ятого пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов’язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов’язань за відповідний звітний період.

Абзац одинадцятий пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачає, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв’язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Аналіз наведених норм Податкового кодексу України вказує, що підставою для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є здійснення відповідних господарських операцій та наявність податкових накладних, оформлених у відповідності до статті 201 Податкового кодексу України та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних; у свою чергу відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Водночас з метою реалізації права покупця на податковий кредит законодавець передбачив можливість покупця додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на постачальника разом із необхідними підтверджуючими документами, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту у випадку, відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому суд звертає увагу, що згадана заява із скаргою на постачальника подається з податковою декларацією за той звітний період, у якому покупець включив відповідні суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту, протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Крім того, Податковий кодекс України не містить будь-яких обмежень щодо формування платником податку на додану вартість податкового кредиту на підставі відповідних документів у кількох звітних періодах.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2013 року у справі №2а-1582/12/2070.

Наявні у справі докази підтверджують, що 01 листопада 2012 року позивач уклав із ТОВ “Донецька будівельна компанія” договір купівлі-продажу №КУП/Р/П/С/1-122, за умовами якого останнє зобов’язалось поставити будівельні матеріали та паливно-мастильні матеріали.

Відповідно до пункту 3.3 договору постачальник зобов’язаний надати покупцю одночасно з товаром наступні документи: податкову накладу; видаткову накладну.

На виконання умов вказаного договору ТОВ “Донецька будівельна компанія” згідно видаткової накладної від 30 листопада 2012 року №3011-27 поставило позивачу товар та виписало податкову накладну від 30 листопада 2012 року №92 на загальну суму 583 078,98 грн., у тому числі податок на додану вартість 97 179,83 грн.

У зв’язку із отриманням податкової накладної із запізненням та не реєстрацією її у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що 19 квітня 2013 року разом зі податковою декларацією з податку на додану вартість за березень 2013 року позивач направив до ДПІ у Дніпровському районі засобами телекомунікаційного зв’язку додаток 8

“Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних” (Д8) за березень 2013 року, у якій відобразив у складі податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 97 179,83 грн.

Крім того, 19 квітня 2013 року ТОВ “Фірма “Київуніверсалплюс” подало до відповідача у паперовому вигляді лист від 19 квітня 2013 року №19/1, в якому зазначено про отримання податкової накладної від 30 листопада 2012 року №92 із запізненням та не реєстрацію постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних, додавши видаткову накладну від 30 листопада 2012 року №3011-27 та податкову накладну від 30 листопада 2012 року №92.

Наведене свідчить, що ТОВ “Фірма “Київуніверсалплюс” разом із заявою про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), подав копії необхідних первинних та звітних документів, що підтверджують факт отримання придбаних товарів, що узгоджується із приписам абзацу одинадцятого підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України; у свою чергу порушень норм Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” при складенні первинних документів відповідачем не виявлено.

З рахуванням викладеного, беручи до уваги, що відповідачем не встановлено інших порушень під час формування позивачем податкового кредиту, та подання ТОВ “Фірма “Київуніверсалплюс” необхідних документів, які підтверджують факт отримання товарів, суд вважає помилковими висновки акта перевірки та приходить до висновку, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за перевірений період на підставі заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, МГУ-ЦО не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Фірма “Київуніверсалплюс” підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Київуніверсалплюс” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Київуніверсалплюс” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 242,94 грн. (двісті сорок дві гривні дев’яносто чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко