Справа № 804/3523/17
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 р. Справа № 804/3523/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства логістична компанія "Ексім-Юніверс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової консультації,-
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Дочірнього підприємства логістична компанія "Ексім-Юніверс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.05.2017 за №256/ІПК/04-36-12-32-20;
- зобов'язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області надати Дочірньому підприємству логістична компанія "Ексім-Юніверс" податкову консультацію, з врахуванням висновків суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.04.2017 року Дочірнє підприємство логістична компанія "Ексім-Юніверс" звернулось до ГУ ДФС у Дніпропетровській області за наданням податкової консультації, а саме роз'яснення до порядку оподаткування виплати процентів нерезиденту, який є резидентом Республіки Кіпр та надає резиденту України, довідку, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. 31.05.2017 року позивачем отримано від ГУ ДФС у Дніпропетровській області письмову податкову консультацію від 18.05.2017 року №256/ІПК/04-36-12-32-20, в якій зазначено, що держава в якій виникають проценти має право на оподаткування таких процентів (якщо внутрішнім законодавством передбачено оподаткування такого види доходу), але таке право обмежено, відповідно до п.2 ст.11 Конвенції ставкою 2% від загальної суми. Виплата доходу резиденту Республіки Кіпр у вигляді процентів оподатковується за ставкою 2%, за умови, що резидент Республіки Кіпр є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такого доходу, а статус його резидентства підтверджена відповідним документом. Позивач вважає дану податкову консультацію протиправною та такою. що суперечить нормам чинного податкового законодавства, створює додаткові обов'язки для позивача як платника податків та порушує таким чином визначені чинним законодавством права позивача.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання всі сторони з'явились. Позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. В письмових запереченнях на позов зазначено, що в зверненні позивача сформульоване питання щодо надання роз'яснення до порядку оподаткування виплати процентів нерезиденту, який є резидентом Республіки Кіпр та надає резиденту України довідку, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. В податковій консультації від 18.05.2017 року №256/ІПК/04-36-12-32-20 чітко надано роз'яснення до порядку оподаткування виплати процентів нерезиденту, який є резидентом Республіки Кіпр та надає резиденту України довідку, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Надане роз'яснення ґрунтується на нормах Податкового кодексу України та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, яка ратифікована Україною 09.11.2012 року . Тобто, на поставлене в зверненні питання надана конкретна відповідь. Тому, з цим саме не згоден позивач зі змісту позову незрозуміло. Проте, зі змісту позову вбачається, що позивач не зовсім розуміє норми Податкового кодексу України та наводить положення статті 103 ПК України вважаючи, що ці норми застосовуються повністю і одночасно.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство логістична компанія "Ексім-Юніверс" () зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області 23.03.2010 року, номер запису №049198.

Дочірнім підприємством логістична компанія "Ексім-Юніверс" заключено договір займу від нерезидента, який є резидентом Республіки Кіпр. Згідно договору займу підприємство повинно сплачувати відсотки нерезиденту.

Листом від 03.05.2017 року №3/1 Дочірнє підприємство логістична компанія "Ексім-Юніверс" звернулось до в.о. начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить надати роз'яснення до порядку оподаткування виплати процентів нерезиденту, який є резидентом Республіки Кіпр та надає резиденту України довідку, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Згідно штампу на листі, звернення відповідачем отримано 28.04.2017 року.

18.05.2017 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області надано Дочірньому підприємству логістична компанія "Ексім-Юніверс" податкову консультацію на звернення від 28.04.2017 №3/1, викладену в листі №256/ІПК/04-36-12-32-20 .

У податковій консультації за №256/ІПК/04-36-12-32-20 від 18.05.2017 року зазначено зокрема, що держава у якій виникають проценти має право на оподаткування таких процентів (якщо внутрішнім законодавством передбачено оподаткування такого види доходу), але таке право обмежено, відповідно до пункту 2 статті 11 Конвенції ставкою 2 відсотки від загальної суми. Виплата доходу резиденту Республіки Кіпр у вигляді процентів, оподатковується за ставкою 2 відсотки, за умови, що резидент Республіки Кіпр є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такого доходу, а статус його резидентства підтверджено відповідним документом.

Листом від 19.05.2017 року №10177/10/04-36-12-32-20 Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повідомило Дочірнє підприємство логістична компанія "Ексім-Юніверс", що на підставі п.52.5 ст.52 ПУ України від 02.12.2010, індивідуальну податкову консультацію надану позивачу на запит від 28.04.2017 №3/1 зареєстровано у Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 18.05.2017 за №256/ІПК/04-36-12-32-20 про що повідомлено листом ДФС України від 18.05.2017 №12570/7/99-99-15-02-02-17.

Не погодившись з отриманою податковою консультацією, позивач звернувся з її оскарженням до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Під час розгляду справи судом оцінено податкову консультацію надану відповідачем на відповідність вимогам чинного законодавства та встановлено наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - Податковий кодекс України).

Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування визначено ст.103 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.103.1 ст.103 Податкового кодексу України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Згідно із п.103.2 ст.103 Податкового кодексу України закріплено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Пунктом 103.3 ст.103 Податкового кодексу України визначено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Пунктом 103.4 статті 103 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті Податкового кодексу України доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування (п. 103.10. ст.103 Податкового кодексу України).

Доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п.141.4 ст.141 ПК України.

Відповідно до п.141.4 ст.141 ПК України під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема, проценти, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками.

Згідно з пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у пп. 141.4.1 п.141.4 ст.141 ПК України, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у п.п. 141.4.3-141.4.6 п.141.4 ст. 141 ПК України ) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються що набрали чинності.

Відповідно до п.3.2 ст.3 ПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України від 4 липня 2013 року №412-VII ратифіковано Конвенцію між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, яка ратифікована відповідним (далі по тексту - Конвенція). Згідно з положеннями ст.26 Конвенції її положення застосовуються у двосторонніх українсько-кіпрських відносинах з 01.01.2014 року.

Пункт 1 статті 11 Конвенції передбачає, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів.

Однак, відповідно до положень п.2 цієї статті, такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 % від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

Суд зазначає, що положення п. 1 і 2 ст.11 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав буде здійснюватися оподаткування одержаного доходу у вигляді процентів. Відповідно до положень цих пунктів обидві країни - і країна, що є джерелом доходу, і країна, резидентом якої є особа, що одержує проценти, мають право оподатковувати такий вид доходу.

Відповідно до положень п. 2 ст. 11 Конвенції країна, в якій виникають проценти, має право на оподаткування таких процентів (якщо внутрішнім законодавством передбачене оподаткування цього виду доходу), але це право обмежується ставкою 2 % загальної суми процентів.

При цьому відповідно до положень п. 1 ст. 11 Конвенції країна резиденції особи, що одержує проценти, також має право на оподаткування таких процентів за ставками свого внутрішнього законодавства, але з урахуванням податку, сплаченого в країні, що є джерелом доходу (ст. 21 «Усунення подвійного оподаткування»).

Встановлені міжнародною угодою податкові звільнення або зменшення ставки оподаткування забезпечуються за допомогою двох різних способів застосування обмежень: процедури безпосереднього застосування норм Конвенції при оподаткуванні у джерела та процедури відшкодування (повернення) сплаченого податку.

Відповідно до першої процедури резидент України, що здійснює на користь нерезидента виплату з доходу з джерелом його походження з України, може безпосередньо застосувати до платежів, що виплачуються, відповідну норму Конвенції. Тобто податок з таких платежів буде утриманий під час такої виплати за ставкою, зазначеною у Конвенції. Але при цьому треба мати на увазі, що підставою для безпосереднього застосування положень Конвенції при виплаті доходу є наявність на цей момент довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладений міжнародний договір (у цьому випадку - резидентом Кіпру), що і є підставою для використання переваг Конвенції. За відсутності на момент виплати такої довідки нерезидент підлягає оподаткуванню відповідно до законодавства України без врахування положень Конвенції.

Якщо податок утриманий без врахування положень Конвенції (за відсутності на момент виплати зазначеної вище довідки або з якихось інших причин), але нерезидент має право на оподаткування доходів за ставками, встановленими Конвенцією, може бути застосована процедура відшкодування (повернення) сплаченого податку шляхом повернення різниці між сумою податку, яка була утримана, та сумою, належною до сплати відповідно до умов міжнародного договору.

В Україні застосування зазначених вище процедур регламентоване наведеними вище положеннями ст.103 Кодексу.

Щодо обставини, що на теперішній час не встановлено компетентними органами Договірних Держав способу застосування обмежень, передбачених п. 2 ст. 11 Конвенції, суд зазначає наступне.

Саме механізм (спосіб) визначений пунктом 1 ст. 24 Конвенції, згідно якого компетентні органи Договірних Держав обмінюються інформацією, необхідною для виконання положень цієї Конвенції або національних законодавств, що стосуються податків будь-якого виду та визначення, що стягуються від імені Договірних Держав або їхніх адміністративно-територіальних одиниць чи місцевих органів влади настільки, наскільки оподаткування не суперечить цій Конвенції. Обмін інформацією не обмежується статтями 1 та 2.

Так, якщо резидент Договірної Держави одержує дохід, який згідно з положеннями цієї Конвенції може оподатковуватись в іншій Договірній Державі, перша згадана Держава дозволить вирахувати з податку на дохід цього резидента суму, що дорівнює сумі податку на дохід, сплаченій в цій іншій Державі. Такі вирахування у будь-якому випадку не повинні перевищувати ту частину податку з доходу, розраховану до надання вирахування стосовно доходу, який може обкладатись податком в цій іншій Державі (пункт 1 статті 21 Конвенції).

Пунктом 2 статті 21 Конвенції передбачено, якщо відповідно до будь-якого положення Конвенції одержаний дохід, яким володіє резидент Договірної Держави, звільнено від податку у цій Державі, така Держава може, проте, під час нарахування суми податку на залишок доходу такого резидента, взяти до уваги звільнений від податку дохід.

Отже, з огляду на вище викладене, суд зазначає, що резидент України, який здійснює на користь резидента Республіки Кіпр виплату процентів за кредитним договором, за наявності документа, що підтверджує податкове резидентство контрагента, увільняється від сплати податку на доходи на загальних підставах (за ставкою 15%), однак зобов'язаних утримувати та сплачувати податок з таких доходів за ставкою 2 відсотки. У свою чергу, сума утриманого та сплаченого резидентом України податку вираховується з податку на дохід резидента Республіки Кіпр.

Таким чином, відповідачем надано податкову консультацію у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, а надана у ній відповідь ґрунтується на нормах чинного міжнародного та національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 24.10.2017 року.

У повному обсязі постанову складено 25.10.2017 р.

Керуючись ст., ст.94 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1