Справа № 215/1248/17
Суддя: Науменко Я. О.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 215/1248/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О.,

за участю секретаря Конопліної С.І.,

розглянувши відповідно до положень ст. 41 КАС України без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 (далі інспектор), в якому просить: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БР №419907 від 14.03.2017 р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. та про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову зазначив, що 14.03.2017 року об 11 год. 45 хв., позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Тесленка вул. Володимира Великого у м. Кривому Розі повертаючи праворуч не надав дороги пішоходу, що проходив проїзну частину, на яку повертав позивач, чим на думку інспектора порушив правила дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.2 статті 122 КУпАП. Позивач не заперечує того, що у вказаний день та час здійснював рух по дорозі на перехресті вул. Тесленка та вул. Володимира Великого у м. Кривому Розі на своєму автомобілі. Але в момент повороту автомобіля пішохід перебував на смузі зустрічного руху і тільки підходив до крайньої лівої полоси проїзної частини дороги, тобто він не перебував в зоні смуги руху позивача та не змінював швидкості чи траєкторії руху, а отже, позивач не чинив та не міг чинити перешкоди чи завдати небезпеки пішоходу. На підставі зазначеного, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 статті 122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, викладені у позові вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач - поліцейський СП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2, являючись суб`єктом владних повноважень і будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.03.2017 року інспектором винесено постанову серії БР №419907 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн. (а.с.3).

Відповідно до змісту постанови, позивач, керуючи транспортним засобом Шевроле Лацеті д.н. НОМЕР_2 14.03.2017 р. на перехресті вул. Тесленка вул. Володимира Великого у м. Кривий Ріг повертаючи праворуч не надав дороги пішоходу, який проходив проїзну частину, на яку він повертав, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 статті 122 КУпАП, ПДР України пп. 16.2,4.16а (а.с.3, 31).

Позивач зазначає, що дійсно у вказаний в оскаржуваній постанові день та час здійснював рух по дорозі на перехресті вул. Тесленка та вул. Володимира Великого у м. Кривому Розі на своєму автомобілі. Проїжджаючи по вул. Тесленка він зменшив швидкість та включивши повторювач повороту направо, впевнившись у безпеці свого маневру для всіх учасників дорожнього руху, продовжив його по крайній правій смузі проїзної частини. Проїхавши декілька метрів від перехрестя, був зупинений інспектором, який наполягав на тому, що позивач порушив правила дорожнього руху, не пропустивши пішохода. Позивач не погодився з доводами інспектора та пояснив, що він бачив як зліва на відстані пяти-шести метрів від автомобіля по пішохідному переходу йшов пішохід. Однак на той момент пішохід перебував на смузі зустрічного руху і тільки підходив до крайньої лівої полоси проїзної частини дороги, тобто він не перебував в зоні смуги руху позивача та не змінював швидкості чи траєкторії руху, а отже, позивач не чинив та не міг чинити перешкоди чи завдати небезпеки пішоходу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть.

Відповідно до п.16.2 ПДР України, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Згідно з п. 4.16 ПДР України пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Згідно з понятійним апаратом, визначеним п.1.10 ПДР України:

- дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;

- перевага право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху.

З пояснень позивача вбачається, що пішохід у момент здійснення руху позивачем, перебував на смузі зустрічного руху і тільки підходив до крайньої лівої полоси проїзної частини дороги, тобто він не перебував в зоні смуги руху позивача, а отже останній своїми діями не примушував пішохода змінювати швидкість чи траєкторію руху, тобто, позивач не чинив та не міг чинити перешкоди чи завдати небезпеки пішоходу.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Однак, відповідачем, всупереч нормам закону, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12).

Належна реалізація позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП, у випадку їх розяснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, мала можливість вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення.

За нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, оскільки до суду не надійшло доказів на їх спростування, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, а постанову серії БР №419907 від 14.03.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським СП КВП ГУПН в Дніпропетровській області ОСОБА_2, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за скоєння правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Щодо вимог позивача в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідне зазначити, що дані вимоги не ґрунтуються на чіткому розумінні п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, так як даний спір згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України існує між фізичною особою та субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії), тобто не є справою про адміністративне правопорушення.

Відтак суд не вирішує питання закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення. Ця процесуальна дія належить до виключної компетенції відповідача, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП передбачено, що по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

На підставі ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП та керуючись ст. ст. 6, 10, 86, 128, 158, 161, 162, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БР № 419907 від 14.03.2017 р., винесену поліцейським СП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя