Справа № 817/1427/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 р.Р і в н е 817/1427/17
13год. 05 хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Луцик К.В.

відповідача: представник Негодюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, -

В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.30) просив суд визнати протиправними дії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язати Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; стягнути з Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України середній заробіток за весь час затримки виплати недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку.

В обгрунтування позову позивач вказує, що 30.05.2017 йому виплачено відповідачем грошову допомогу при звільненні в розмірі 32766,00 грн., до якої не було включено щомісячну грошову винагороду, яка була запроваджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 "Про затвердження інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України". Позивач вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода мала постійний характер, а тому відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" розрахунок грошової допомоги при звільненні повинен був проводитись з урахуванням такої щомісячної додаткової грошової винагороди. Також позивач зазначає, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції права на працю, тому до спірних правовідносин слід також застосовувати норми Кодексу законів про працю України, відповідно до ст.ст.116, 117 цього Кодексу просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.21-24), в якому зазначив, що згідно з наказом Луцького прикордонного загону від 22.05.2017 № 108о/с старший солдат ОСОБА_1 був виключений зі списків частини та з усіх видів забезпечення з 22.05.2017 та звільнений з військової служби в запас у зв`язку з закінченням строку контракту. Одноразова допомога при звільненні з військової служби виплачена ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби. Відповідно до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям ДПС України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Представник відповідача надав пояснення, що відповідає наведеному в письмовому запереченні. Вважає, що Луцьким прикордонним загоном було правильно проведено всю процедуру обчислення, нарахування та виплати грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 . З наведених підстав просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на підставі контракту, укладеного 20.11.2012 між начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).

Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 18.05.2017 № 106о/с припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби в запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закону) з урахуванням підпункту "ї" (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" від 06.12.2016 № 1769-VIII та підпункту "б" частини другої статті 26 Закону старшого солдата ОСОБА_1 , водія 2 секції автомобільних перевезень автомобільної групи відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу, без права носіння військової форми одягу (а.с.28).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.05.2017 № 108 о/с старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення з 22.05.2017.

Відповідно до наказу № 108 о/с від 22.05.2017, вислуга років станом на 22.05.2017 становить: календарна - 14 років 04 місяці 14 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 14 років 04 місяці 14 днів.

Цим же наказом відповідно до п.4.10 наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.05.2008 № 425 наказано виплатити грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби в сумі 32766 грн. 16 коп. (а.с.27).

Виплата 30.05.2017 ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні в сумі 32766,16 грн. сторонами визнається.

Відповідно до довідки № 1941 від 17.10.2017, грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на травень 2017 року становить всього 7489,41 грн. з урахуванням: посадовий оклад 530,00 грн., оклад за військовим званням 35,00 грн., надбавка за вислугу років 141,25 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби 635,63 грн., надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя 79,50 грн., премія 3259,50 грн., додаткова грошова винагорода 2808,53 грн. (а.с.29).

Відповідно до повідомлення Луцького прикордонного загону від 21.06.2017 №11/8143, ОСОБА_1 виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби. Розрахунок місячного грошового забезпечення розрахований з посадового окладу 530,00 грн., окладу за військовим званням 35,00 грн., надбавки за вислугу років 141,25 грн., надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби 635,63 грн., надбавки за особливі умови служби 79,50 грн., премії 3259,50 грн. (а.с.26).

Оцінюючи правомірність невключення відповідачем додаткової грошової винагороди в сумі 2808,53 грн. при розрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, суд враховує наступне.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" N 2011-XII від 20.12.1991, зі змінами та доповненнями (далі - Закон N 2011-XII), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону N 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону N 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною другою статті 9 Закону N 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону N 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Наведеним нормам Закону N 2011-XII кореспондують положення пункту першого постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" N 1294 від 07.11.2007, зі змінами та доповненнями, яким установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 425), відповідно до п.1.2 якої грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).

Відповідно до п.1.5 Інструкції № 425 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Пунктом 1.7 Інструкції № 425 встановлено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Згідно з пп.4.10.6 Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються:

для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).

Пунктом 2 статті 15 Закону N 2011-XII установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Таким чином, законом установлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців включаються щомісячні (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям, зокрема військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, установлена постановою Кабінету Міністрів України N 889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", відповідно до пункту 2 якої граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям має постійний характер, на що вказується безпосередньо назвою такої винагороди "щомісячна".

Системний аналіз вищевказаних норм Закону N 2011-XII дає суду підстави для висновку, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців зі служби, зокрема, у зв`язку з закінченням строку контракту, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, повинен проводитись з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Виплата ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в складі грошового забезпечення до моменту звільнення з військової служби підтверджується дослідженими судом доказами (а.с.29) та сторонами не заперечується.

Як встановлено судом з письмового заперечення проти позову та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, додаткова грошова винагорода не була врахована відповідачем при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №217/28347 (далі - Інструкція № 73), винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи в розрізі норм матеріального закону, суд виходить з такого.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною четвертою цієї статті Кодексу у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Право позивача на отримання при звільненні з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановлене статтею 15 Закону N2011-XII. Частиною другою статті 9 цього ж Закону встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Таким чином, відповідно до вищевказаних норм Закону N 2011-XII розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців зі служби у зв`язку з закінченням строку контракту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби повинен проводитись з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Застосування відповідачем до спірних правовідносин пункту 8 Інструкції № 73, відповідно до яких винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, звужує обсяг прав позивача, встановлених Законом N2011-XII. Відтак, при вирішенні даного адміністративного спору суд відповідно до ч.4 ст.9 КАС України застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на наведене вище, дії Луцького прикордонного загону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону N2011-XII України, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, суд вважає неправомірними, такими, що порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" №95 від 01.07.1949, яка ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 30.06.1961, установлено, що відповідно до мети цієї Конвенції термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до частини другої статті 12 Конвенції коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 цього Закону встановлено структуру заробітної плати, до якої входить:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Верховний Суд України в постанові від 06.11.2013 в справі № 21-389а13 зазначив, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена в статті 117 КЗпП України, за змістом якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Верховний Суд України в постанові від 17.02.2015 в справі № 21-8а/15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що відповідач не виплатив всю належну позивачу суму грошового забезпечення при звільненні і не довів в судовому засіданні відсутності в цьому своєї вини, суд вважає, що відповідно до приписів статті 117 КЗпП України на користь позивача підлягає до виплати середній заробіток за весь період затримки по день постановлення рішення.

Представник позивача ствердив, що розрахунок при звільненні ОСОБА_1 було проведено 30.05.2017, зазначені обставини представником відповідача не заперечуються. Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2017 № 1973, середньоденне грошове забезпечення за останні два місяці, що передували звільненню, становить 245,55 грн. (а.с.37). Період з 30.05.2017 по 15.11.2017 налічує 170 календарних днів. Середній заробіток ОСОБА_1 за вказаний період становить 41743,50 грн. (245,55 х 170), який підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою цієї статті Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду адміністративної справи, суд дійшов висновку про протиправність поведінки відповідача під час нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні без урахування всіх встановлених законом складових грошового забезпечення військовослужбовця, що мало наслідком невиплату всіх належних позивачу сум при звільненні, а відтак слід застосувати передбачені законодавством про працю заходи відповідальності до відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Таким чином, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Стягнути з Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки виплати недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні, з 30.05.2017 по 15.11.2017 в сумі 41743,50 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.