Справа № 308/3570/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№876/11021/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Костіва М.В.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року у справі №308/3570/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області протокольне рішення №26 від 23.03.2017 року щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у призначені пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства ІІІ групи. Зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства ІІІ групи, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17 березня 2017 року.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з'ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та з 29.02.2016 року отримує пенсію по інвалідності 3 групи, як працююча, що підтверджується копією протоколу №568 від 09.03.2016 року.

Позивач звернулась до відповідача з заявою про припинення отримуваної пенсії та призначення пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

23 березня 2017 року Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області на адресу позивача було надіслано лист №3406/04 разом з додатком - вкладкою №23 до протоколу №26 від 23.03.2017 року «Про відмову у переході з пенсії по інвалідності на пенсію у зв'язку з втратою годувальника».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відмова позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства ІІІ групи, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є протиправною.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 2 статті 36 даного Закону передбачено, що непрацездатними членами сім'ї померлого годувальника вважаються зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Як слідує з вкладки №23 до протоколу №26 від 23.03.2017 року Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області підставою до відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв'язку із втратою годувальника ненадання висновку МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (форма №157-2/о).

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 3 групи, причина інвалідності вказана з дитинства. Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності вказана з дитинства.

При цьому, з письмових заперечень відповідача слідує, що Управління не заперечує наявність у позивача довідок (витягів) медико-соціальної експертизи, які вона представила для призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника, і які містять зазначення причини інвалідності - інвалід з дитинства. Однак, відповідач вважає, що ці довідки не підтверджують факту настання інвалідності у позивача до 18 років, тому що в них прямо не вказано, що інвалідність позивача настала до досягнення нею 18 років.

Такі твердження відповідача, на думку колегії суддів, є помилковими з огляду на наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (надалі Порядок).

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а також: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків померлому годувальнику або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; експертний висновок про встановлення причинного зв'язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім'ї, яким право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Згідно пункту 2.18 розділу ІІ Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років, тобто містять дві обов'язкові умови для призначення пенсії такого виду пенсії як встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку, так і настання інвалідності у віці до 18 років.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що встановлення категорії «інвалідність з дитинства» МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.

За ч. 3 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2000 року №2109 причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз'ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 3 грудня 2009 року, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Таким чином, статус «інвалід з дитинства» встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.

Відповідно до роз'яснень Міністерства охорони здоров'я України з приводу звернення керівництва Пенсійного фонду України про необхідність надання медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) висновку про настання інвалідності до досягнення особою 18 років, що викладені в листі №16.02-123 від 30.03.2017 року, що причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, МСЕК може встановити за наявністю медичних документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. Відповідний висновок заноситься у форму №157/2/о, затвердженою наказом МОЗ України від 19.05.2003 року №224 (висновок про час настання інвалідності). Що стосується можливого надання статусу «дитини-інваліда» до 6-ти річного віку, то останній видається лікувально-консультаційною комісією (ЛВК) дитячої поліклініки.

Згідно дослідженої судом довідки ЛКК Ужгородської дитячої поліклініки №2/12 від 28 лютого 2017 року інвалідність дитині Мазюта (дошлюбне прізвище позивача) Олена Михайлівна, ІНФОРМАЦІЯ_1, діагноз «вроджений звих кульшових суглобів», могла бути встановлена до шести років. Згідно довідки медико-соціальної експертизи (МСЕК) серії НОМЕР_1 від 29.02.2016 року ОСОБА_1 визнано інвалідом 3-ої групи, причини інвалідності «інвалід з дитинства» на строк до 01.03.2017 року, згідно довідки МСЕК серії НОМЕР_2 від 23.02.2017 року ОСОБА_1 повторно визначено інвалідність 3-ої групи з дитинства на строк до 01.03.2019 року.

З листа ЛКК Обласної дитячої лікарні №1861/07-01 від 31.07.2017 року та виписки з протоколу ЛКК Обласної дитячої лікарні №17/418/418 від 09.08.2017 року слідує, що дитина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м. Ужгород, вул. Висока, 10/1а, знаходилась на диспансерному обліку з 08.10.1970 року у лікаря-ортопеда з приводу вродженого звиху кульшових суглобів.

За таких обставин, згідно наказу СРСР від 14.12.1979 року №1265 «Про порядок видачі медичного висновку на дітей-інвалідів у віці до 16 років» надано висновок лікувально-консультативної комісії «дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до 16 річного віку».

При цьому, зазначена у виписці з протоколу ЛКК Обласної дитячої лікарні «дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до 16 річного віку» та у довідці МСЕК причина інвалідності «інвалідність з дитинства», на переконання суду, дозволяє визначити час настання такої інвалідності у позивача до досягнення 18 років.

Таким чином, суд вважає твердження апелянта, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії по втраті годувальника оскільки згідно довідки МСЕК серії НОМЕР_1 від 29.02.2016 року визнання її інвалідом з дитинства було видано лише у віці 45 років є помилковим.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року у справі №308/3570/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
М. В. Костів

Повний текст ухвали складено 04.12.2017р.