Справа № 330/2177/17(2-а/330/24/2017)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2017 рокусправа № 330/2177/17(2-а/330/24/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Якимівського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області

на постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2017 року у справі №330/2177/17 (2а/330/24/2017) за позовом Якимівського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області до громадянина Узбекистану ОСОБА_2 про продовження строку тримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців,-

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2017 року Якимівського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив продовжити строк тримання громадянина Узекистану ОСОБА_2 на три місяці в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для підготовки відповідних матеріалів для примусового видворення.

Адміністративний позов обгрунтовано тим, що відповідач на підставі рішення суду поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства до примусового повернення його до країни походження. 22 вересня 2017 року Посольством Республіки Узбекістан оформлено сертифікат для повернення відповідача в Республіку Узбекістан, однак на даний час не отримано коштів на придбання авіаквитків для повернення відповідача до країни походження. Відтак, необхідним є продовження строку тримання відповідача в пункті тимчасового перебування до виконання рішення про примусове видворення його за межі України.

Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2017 року в задоволення позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 41 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з урахуванням обмеженості терміну розгляду справи, порадившись на місці колегія суддів ухвалила в задоволенні клопотання - відмовити, продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.10.2016 року на виконання постанови Якимівського районного суду від 19.10.2016 року ОСОБА_2 громадянин Республіки Узбекистан поміщений до пункту тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для здійснення ідентифікації та подальшого забезпечення примусового видворення з України.

22.09.2017 року на ім'я громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 Посольством Республіки Узбекистан в м. Києві оформлено документ для повернення в країну походження серії 307556, строком дії до 22.10.2017 року.

29.09.2017 року Постановою Якимівського районного суду у справі №330/2007/17 вирішено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 примусово видворити за межі України. (.а.с. 7-8)

29.09.2017 року Рішенням №02 Якимівського районного сектору Управління ДМС у Запорізькій області заборонено відповідачу в'їзд на територію України на строк 5 років. (а.с.9)

27.07.2017 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області направлено запит на ім'я директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України ОСОБА_5 щодо надання фінансової допомоги для придбання авіаквитків до Республіки Узбекистан, процедура придбання авіаквитків триває. (а.с. 10)

Таким чином, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 документований сертифікатом для повернення в країну походження, але у зв'язку з відсутністю коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням його за межі України, виконати постанову Якимівського районного суду Запорізької області про примусове видворення за межі України негайно неможливо.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутніми є підстави, визначені ст. 183-7 КАС України для продовження строку тримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 183-7 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку.

Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

Згідно із ч.3 та ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VIцентральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

За змістом п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1110 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.2012р. №70, далі - Типове положення), пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно п. 5 Типового Порядку про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебували в Україні, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення чи для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до п. Пленуму Вищого адміністративного суду України 12 від 12.03.2012 року, Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах

тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення.

Отже, продовжений може бути строк затримання іноземця або особи без громадянства в пункті тимчасового перебування в разі якщо наявними є обставини, що унеможливлюють виконання рішення про примусове видворення особи за межі України, строк продовжується на час необхідний для виконання рішення суду, однак в цілому не може становити більше 18 місяців.

Встановлені обставини справи свідчать, що для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення відповідача до Республіки Узбекистан, 22 вересня 2017 року відповідача було документовано для виїзду, також, у зв'язку з відсутністю у відповідача грошей для самостійного придбання авіаквитків, в липні 2017 року було ініційовано отримання коштів для придбання авіаквитків за рахунок Держави, процедура отримання коштів триває.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що як вбачається з документу виданого відповідачу для повернення в країну походження серії 307556, його строк дії сплинув 22.10.2017 року.

Тобто, на час розгляду справи апеляційним судом виконання рішення суду про примусове видворення відповідача за межі України є неможливим, оскільки відсутнім є документ для виїзду особи за межі України, також триває процедура отримання коштів для придбання авіаквитків.

Вказане в своїй сукупності свідчить про доцільність продовження терміну перебування відповідача в Чернігівському пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання відповідача в Чернігівському пункті тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на три місяці.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову Якимівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н и в и в :

Апеляційну скаргу Якимівського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2017 року у справі № 330/2177/17 (2а/330/24/2017) - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Якимівського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області - задовольнити.

Продовжити строк тримання громадянина Узбекистану ОСОБА_2 на три місяці (до 19.01.2018 року) в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для підготовки відповідних матеріалів для примусового видворення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай