Справа № 569/15979/17
Суддя: Тимощук О.Я.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Тимощука О.Я.

при секретарі Михайленко О.С.

за участю позивача ОСОБА_1,

pозглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області старшого сержанта Свирида Павла Ростиславовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Поліцейського Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області старшого сержанта Свирида Павла Ростиславовича про скасування постанови серії БР №542217 від 07 жовтня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену Поліцейським Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області старшим сержантом Свиридою Павлом Ростиславовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у адміністративному позові, просить його задоволити.

В судове засідання відповідач не з'явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.107 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права у сфері публічно-правових відносин.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови серії БР №542217 від 07 жовтня 2017 року винесеної Поліцейським Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області старшим сержантом Свиридою Павлом Ростиславовичем водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки OPEL COMBO номерний знак НОМЕР_1, 07 жовтня 2017 року рухаючись в м. Дубно по вул. Забрама, порушив правила зупинки, стоянки, а саме зупинив автомобіль на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9 «е» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, за що наступає адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. У зв'язку з чим накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів тих обставин, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, 07 жовтня 2017 року він керував автомобілем OPEL COMBO номерний знак НОМЕР_1, рухався по вулиці Забрама, здійснив зупинку поза межами проїжджої частини згідно правил дорожнього руху. Після чого до нього підійшов працівник поліції старший сержант Свирида Павло Ростиславович та пояснив, що позивач невірно зупинив автотранспортний засіб марки OPEL COMBO, чим порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30м від дорожнього знаку 5.41, що є порушенням п.15.9.(е) ПДР.

Вважає, що він правил дорожнього руху не порушував, адже здійснив зупинку транспортного засобу відповідно до вимог закону ПДР з дотриманням відстані до дорожнього знаку більше як на 30 метрів.

Також позивач, акцентував увагу на тому, що жодного заміру відстані від його автомобіля до вказаного дорожнього знаку працівники поліції не проводили. Натомість він сам за допомогою кроків відрахував відстань від дорожнього знаку 5.41.1 до його автомобіля яка склала 43 метри. Зазначав, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які дані про результат заміру відстані від автомобіля до знаку, відсутня інформація за скільки ж саме метрів знаходився до знаку автомобіль.

Зазначає, що такої інформації в працівників поліції не має, оскільки на його запитання яким чином працівники поліції встановили, що він зупинився ближче 30 метрів, йому повідомили про те, що визначення даної відстані як меншої від 30 метрів, працівником поліції було здійснено «на око».

Позивач вказував на те, що місце на якому було зупинено ним автомобіль не відноситься до проїзної частини, а також не обладнане посадковим майданчиком, який відповідав би вимогам державних будівельних норм (ДБН В.2.3 - 4 - 2000:Споруди автотранспортної служби). Також на фото та відео видно що автомобіль знаходиться на значній відстані перед знаком «Пункт зупинки автобуса», який згідно з п. 5.41.1 ПДР позначає початок посадкового майданчика автобуса. На думку позивача, в зв'язку з тим що інспектор знав про дію дорожнього знаку 5.41.1, в нього не було іншого варіанту як зазначити в постанові про порушення позивачем саме, п. 15.9 (е) «зупинка заборонена - ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків».

Вважає, що оскаржувана постанова не містить доказової бази вчинення ним правопорушення, винесена на підставі власного переконання інспектора патрульної поліції, оскільки будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, у постанові не вказано. З цих підстав просив суд позов задоволити.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 15.9 (е) Правил дорожнього руху України встановлено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Інформаційно-вказівний знак 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» позначає початок посадкового майданчика автобуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом не встановлено даних які свідчили б про те, що в ході розгляду справи інспектором поліції здійснювались заміри відстані від місця зупинки керованого позивачем автомобіля до інформаційно-вказівного знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса». Разом з тим, з досліджених в судовому засіданні копій фотознімків вбачається, що місце на якому знаходиться автомобіль позивача не обладнане посадковим майданчиком, а сам автомобіль знаходиться на значній відстані до знаку 5.41.1.

Разом з тим, визначення відстані наглядно без проведення необхідних замірів не може вважатись дотриманням необхідної правової процедури, також у спірній постанові не вказана конкретно визначена відстань від місця зупинки автомобіля позивача до Інформаційно-вказівного знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», що свідчить про неповне з'ясування обставин справи під час винесення оспорюваної постанови.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що інспектор поліції дійшов передчасного висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення внаслідок неповного з»ясування обставин справи, а тому оспорювана постанова підлягає до скасування.

Судом встановлено, що відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем та дотримання визначеної законом правової процедури винесення оскаржуваної постанови не доведено.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП є не доведеним.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що позивач в судовому засіданні належними та допустимими доказами довів заявлені у адміністративному позові вимоги, а відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, а саме належних та допустимих доказів про скоєння адмінправопорушення позивачем не надав, а у адміністративних справах обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача, тому суд вважає, заявлені позовні вимоги з визнання неправомірною та скасування постанови знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення а оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню як протиправна.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160-162,183-2,186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії БР №542217 від 07 жовтня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену Поліцейським Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області старшим сержантом Свиридою Павлом Ростиславовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП - визнати неправомірною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Тимощук О.Я.