Справа № 812/1460/17
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1460/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Секірської А.Г.,

за участі секретаря - Вакуленка А.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Матусевича Р.М., довіреність від 28.09.2017 № 5673/111/28/01-2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання наказу про звільнення від 11.09.2017 № 644 о/с неправомірним, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - Відповідач, ГУНП в Луганській області), в якому послався на те, що з 01.04.2015 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 11.09.2017 - в Національній поліції України, з 29.12.2016 - на посаді поліцейського - водія СЛМТЗ Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області. На підставі наказу начальника ГУНП в Луганській області від 24.11.2016 № 3209 «Про організацію проведення атестування поліцейських ГУНП» пройшов тестування в грудні 2016 року. Приблизно з березня 2017 року по 12.09.2017 знаходився на посаді виконуючого обов'язки помічника чергової частини Станично - Луганського ВП.

У травні 2017 року через негативні відносини з керівником Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_4 позивач написав рапорт про переведення його зі Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області до батальйону патрульної поліції «Луганськ-12» ГУНП в Луганській області, начальником в погодженні переводу відмовлено. Також в ході бесіди з ОСОБА_4 останній пояснив, що звільнити позивача з лав поліції через бажання перевестись. У травні 2017 року у зв'язку з весіллям позивач намагався взяти щорічну чергову відпустку з 01.06.2017 тривалістю 30 діб, ОСОБА_4 відмовлено в наданні відпустки, та відмовлено у наданні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 діб. Після цього ОСОБА_4 надано усну вказівку про написання рапорту на відпустку тривалістю 10 діб за сімейними обставинами без збереження заробітної плати. У зв'язку з весіллям в позивача не було іншого виходу як погодитись на написання рапорту про надання відпустки без збереження заробітної плати тривалістю 10 діб з 01.06.2017.

03.06.2017 відбулось весілля позивача у м. Щастя. 08.06.2017 у зв'язку з невирішеними сімейними проблемами (зміною місця проживання) позивач звернувся до керівництва Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області з проханням надати додаткову відпустку як учаснику бойових дій тривалістю 14 діб. Вказаний рапорт прийнято ОСОБА_4 та надано дозвіл на відпустку, при цьому в графіку чергувань на червень 2017 року позивача не було.

20.06.2017 за усною вказівкою начальника штабу Станично - Луганського ВП ГУНП позивач вийшов на чергування до чергової частини, крім того, йому було надано усну вказівку про написання рапорту про те, що у період часу з 12.06.2017 по 18.06.2017 позивач знаходився на лікарняному, оскільки начальником ГУНП в Луганській області не було погоджено рапорт про надання додаткової щорічної відпустки терміном 14 діб.

15.08.2017 начальником сектору кадрового забезпечення Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області позивача ознайомлено з висновком службового розслідування за фактом не виходу на службу як поліцейського водія СЛМТЗ Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області, де зазначено про прогули робочих днів з 12.06.2017 по 18.06.2017. З висновком службового розслідування позивач не погодився та написав заяву про проведення додаткового службового розслідування та долучення до матеріалів розслідування копії наказу про призначення його на посаду помічника чергової частини та копії графіку несення служби співробітників чергової частини. Заяву було прийнято, але проігноровано.

З 06.09.2017 по 15.09.2017 у зв'язку з хворобою позивач перебував на амбулаторному лікуванні в Петропавлівській лікарні Станично - Луганського РТМО. 12.09.2017 начальником сектору кадрового забезпечення Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області позивача викликано на роботу та ознайомлено з наказом про звільнення у зв'язку з прогулом.

З посиланням на статтю 40 КЗпП України, статтю 61 Закону України «Про Національну поліцію» позивач просив суд, з урахуванням уточненого позову (арк.спр. 100-105):

- визнати наказ ГУНП в Луганській області від 11.09.2017 № 644 о/с про звільнення сержанта поліції ОСОБА_2 (0108666), поліцейського - водія сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення Станично - Луганського відділу поліції ГУНП в Луганській області за ст. 77 ч.1 п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 12.09.2017 - неправомірним та скасувати його;

- зобов'язати ГУНП в Луганській області поновити ОСОБА_2 на службу до Національної поліції України в Луганській області;

- зобов'язати ГУНП в Луганській області виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Також пояснив, що при виході на роботу 20.06.2017 дізнався, що його рапорт про надання відпустки не погоджено, начальник сектору кадрового забезпечення ОСОБА_5 порадив написати пояснення, що позивач знаходився на лікарняному. Визнав, що фактично з 12.06.2017 по 18.06.2017 на лікарняному не перебував і на службу не виходив, вважаючи, що перебуває у відпустці. Наказу про надання відпустки на зазначений період позивач не бачив, копія рапорту відсутня.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. 03.11.2017 через канцелярію суду надав письмові заперечення (вх. № 26707/2017) проти позову в яких зазначив наступне. Підставою для прийняття наказу від 14.08.2017 № 2913 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни слугував висновок службового розслідування за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин в період з 12.06.2017 по 18.06.2017. Згідно ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу (ч. 5 ст. 18Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

У зв'язку з чим 11.09.2017 було видано наказ ГУНП в Луганській області № 644 о/с, яким позивача з 12.09.2017 звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Обґрунтовуючи неправомірність свого звільнення позивач зазначає, що проведене відносно нього службове розслідування не відповідає дійсності, а звільнення відбулось у період перебування позивача на лікарняному.

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що з 12.06.2017 по 18.06.2017 ОСОБА_2 не виходив на службу, про що було складено відповідні акти про невихід на службу. На телефонні дзвінки останній не відповідав, у зв'язку з чим встановити місцезнаходження ОСОБА_2 на той час не надалось можливим.19.06.2017 ОСОБА_2 вийшов на службу та в усному порядку повідомив, що причина його відсутності полягала в тому, що він захворів ангіною і знаходився на лікарняному в лікарні м. Старобільськ, але до сектору кадрового забезпечення ані рапорту, ані листа про тимчасову непрацездатність не надав, мотивуючи це тим, що не встиг забрати лист про тимчасову непрацездатність з лікарні. Також ОСОБА_2 не назвав, в якій конкретно він лікарні перебував на лікарняному. 21.06.2017 ОСОБА_2 ознайомлений з наказом ГУНП в Луганській області від 19.06.2017 щодо проведення відносно нього службового розслідування та надав письмове пояснення стосовно свого невиходу на службу з 12.06.2017 по 18.06.2017, в якому він пояснив, що під час перебування у відпустці з 01.06.2017 по 10.06.2017 він захворів та звернувся до Старобільської лікарні, де і перебував на лікарняному з 12.06.2017 по 18.06.2017. Також ОСОБА_2 зазначив, що не оповістив керівництво Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області про те, що знаходиться на лікарняному через те, що свій мобільний телефон розбив. 04.07.2017 ОСОБА_2 надав повторне письмове пояснення, в якому повідомив про те, що до лікарні не звертався, а відповідно й листа про тимчасову непрацездатність він не має. ОСОБА_2 зазначає, що лікувався в домашніх умовах за адресою: АДРЕСА_1. Для перевірки інформації щодо наявності фактів звернення за медичною допомогою в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 ОСОБА_2 було направлено запити до «Станично-Луганського РТМО», «Петропавлівської лікарні Станично-Луганського РТМО», «ДУ ТМО МВС України в Луганській області», КУ «Старобільського РЦПМСД», КУ «Старобільського РТМО» та «Департаменту охорони здоров'я Луганської області». На запити отримано відповіді про те, що в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 ОСОБА_2 за медичною допомогою не звертався, лікування не проходив. Службове розслідування за фактом невиходу на роботу без поважних причин ОСОБА_2 в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 було розпочато19.06.2017 , за вмотивованими рапортами від 14.07.2017 та 25.07.2017 строк його проведення продовжено. Результати службового розслідування належним чином зафіксовано у висновку службового розслідування від 08.08.2017, вони свідчать про вчинення ОСОБА_2 прогулу в період з 12.06.2017 по 18.06.2017. 14.08.2017 за наслідками службового розслідування ГУНП в Луганській області винесено наказ № 2913 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення, які вказані вище, з котрим позивач ознайомився 15.08.2017 та проставив свій особистий підпис.

Крім того, відповідач зазначив, що у період з 06.09.2017 по 12.09.2017 ОСОБА_2 знаходився на робочому місці у Станично-Луганському ВП ГУНП в Луганській області та виконував свої службові обов'язки. Будь-які дані, що ОСОБА_2 у вказаний період перебував на лікарняному, у ГУНП в Луганській області відсутні. Відсутність відомостей у керівництва Станично-Луганського ВП ГУНП щодо перебування ОСОБА_2 у день звільнення 12.09.2017 на лікарняному підтверджується також рапортом начальника СКЗ Станично- Луганського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_5 А також рапортом заступника начальника Станично-Луганського ВП ГУНП капітана ОСОБА_6 в частині перебування ОСОБА_2 на службі у період часу з 05.09.2017 по 12.09.2017.

Також відповідач пояснив, що саме на працівника покладено обов'язок повідомити керівника про знаходження на лікарняному.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на службу до Національної поліції України та зобов'язання ГУНП в Луганській області виплатити позивачу грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу, то такі вимоги, на думку відповідача, є похідними від вимог про визнання наказу ГУНП в Луганській області № 644 о/с від 11.09.2017 неправомірним в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, а тому також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного відповідач зазначає, що ГУНП в Луганській області діяло виключно на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а вимоги позивача, є необґрунтованими та безпідставними, а тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов такого.

Згідно з пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини 2 статті 17 КАС України).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України №3460-IV від 22.02.2006 року (далі - Дисциплінарний статут ОВС України), та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року № 230 (далі - Інструкція №230).

Крім того, до спірних правовідносин підлягають також застосуванню норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), якими передбачено загальні підстави припинення публічної служби.

Згідно із частиною першою статті 6, частиною першою статті 8 Закону № 580-VIIІ поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За змістом частини другої статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (стаття 19 Закону № 580-VIII).

Відповідно до статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобов'язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 17.02.2017 № 115 о/с ОСОБА_2 призначений на посаду поліцейського - водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Станично-Луганського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області відповідно до наказу Національної поліції України від 15.11.2016 № 1172 дск та наказу ГУНП в Луганській області від 09.12.2016 № 3357 дск у зв'язку з організаційно-штатними змінами (арк. спр. 95).

15.05.2017 позивачем поданий рапорт про переведення його зі Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області до батальйону патрульної служби поліції «Луганськ-1» ГУНП в Луганській області, у погодженні якого начальником Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області відмовлено (арк. спр. 9).

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.06.2017 № 397 о/с ОСОБА_2 надано додаткову відпустку без збереження грошового забезпечення у кількості 10 діб з 01 червня 2017 року, без виїзду за межі Луганської області (арк. спр. 60).

У період з 12.06.2017 по 18.06.2017 ОСОБА_2 не виходив на службу, про що на підставі, зокрема, рапортів в.о. начальника СКЗ Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області С.Ю. Зубейка від 13.06.2017, 14.06.2017, 15.06.2017 (арк.спр. 70, 72, 74) начальником Станично - Луганського ВП полковником поліції ОСОБА_4, заступником начальника Станично - Луганського ВП капітаном поліції ОСОБА_6, в.о. начальника СКЗ Станично - Луганського ВП лейтенантом поліції ОСОБА_5 складено акти про відсутність на службі поліцейського - водія сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області сержанта поліції ОСОБА_2 без поважних причин з 09:00 по 18:00 впродовж робочих днів 12.06.2017 - 18.06.2017 (арк.спр. 69, 71, 73, 75-78), з якими позивача ознайомлено 12.07.2017.

На виконання п.п.2.1, 2.2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 начальником Головного управління Національної поліції в Луганській області видано наказ від 19.06.2017 № 2045 призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу поліцейського - водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області сержанта поліції ОСОБА_2 (арк. спр. 64), з яким позивач ознайомлений 21.06.2017.

Стосовно свого невиходу на роботу з 12.06.2017 по 18.06.2017 позивач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що під час перебування у відпустці з 01.06.2017 по 10.06.2017 він захворів ангіною та звернувся до Старобільської лікарні, де і перебував на лікарняному з 12.06.2017 по 18.06.2017. Також ОСОБА_2 зазначив, що не оповістив керівництво Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області про те, що знаходиться на лікарняному через те, що свій мобільний телефон розбив (арк. спр. 67).

04.07.2017 ОСОБА_2 надав повторне письмове пояснення, в якому повідомив про те, що до лікарні не звертався, а відповідно й листа про тимчасову непрацездатність він не має, у зв'язку з тим, що лікувався в домашніх умовах за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 68).

Для перевірки інформації щодо наявності фактів звернення за медичною допомогою в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 ОСОБА_2 Станично-Луганським ВП ГУНП в Луганській області направлено запити до «Станично-Луганського РТМО», «Петропавлівської лікарні Станично-Луганського РТМО», «ДУ ТМО МВС України в Луганській області», КУ «Старобільського РЦПМСД», КУ «Старобільського РТМО» та «Департаменту охорони здоров'я Луганської області» (арк. спр. 79-83). На запити отримано відповіді про те, що в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 ОСОБА_2 за медичною допомогою не звертався, лікування не проходив (арк. спр. 84-89).

19.06.2017 розпочато службове розслідування за фактом невиходу на роботу без поважних причин ОСОБА_2 в період з 12.06.2017 по 18.06.2017, на підставі рапортів від 14.07.2017 та 25.07.2017 строк його проведення продовжено (акр. спр. 64-66).

Результати службового розслідування зафіксовано у висновку службового розслідування від 08.08.2017 (арк. спр. 62-63).

14.08.2017 за наслідками службового розслідування ГУНП в Луганській області винесено наказ № 2913 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення, службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 під час проведення АТО, ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків та службової дисципліни, з котрим позивач ознайомився 15.08.2017 (арк. спр.61).

З вищезазначеним наказом позивач не погодився та 15.08.2017 надав заяву про проведення додаткового службового розслідування та долучення до матеріалів розслідування копії наказу про призначення його на посаду помічника чергової частини та копії графіку несення служби співробітників чергової частини (арк. спр. 10), проте до суду дисциплінарний наказ не оскаржив.

На підставі наказу ГУНП в Луганській області від 11.09.2017 № 644 о/с «По особовому складу» сержанта поліції ОСОБА_2 (0108666) поліцейського - водія сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення Станично - Луганського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 12.09.2017, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 02 роки 05 місяців 11 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 20 діб (арк.спр. 8).

Витяг з наказу від 11.09.2017 № 644 о/с позивач отримав разом з трудовою книжкою 12.09.2017, що підтверджується його розпискою (арк.спр. 90).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Зважаючи на те, що оскаржуваний наказ від 11.09.2017 № 644 о/с виданий відповідачем на реалізацію наказу від 14.08.2017 № 2913, судом надається оцінка останньому з метою встановлення наявності чи відсутності законних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

В ході судового розгляду справи позивач визнав ту обставину, що у період з 12.06.2017 по 18.06.2017 не знаходився на роботі, вважаючи, що перебуває у відпустці, наданій йому на підставі рапорту.

Проте, у відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем на обґрунтування доводів щодо перебування його у відпустці у період з 12.06.2017 по 18.06.2017 не надано належних та допустимих доказів, зокрема, копії відповідного рапорту про надання відпустки з відміткою про погодження керівництвом, наказу про надання такої відпустки.

Згідно із довідкою від 24.10.2017 вих. № 7189/т/44-2017 Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області, зазначено, що ОСОБА_2 в 2017 році використав додаткову неоплачувану відпустку в кількості 10 діб у зв'язку з одруженням (з 01.06 по 10.06), яка була йому надана відповідно до наказу від 07.06.2017 № 397 о/с «Про надання відпусток особовому складу Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області» згідно п. 8 ст. 25 Закону України «Про відпустки»; після цього до сектору кадрового забезпечення Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 щодо надання йому будь-яких відпусток не звертався (арк. спр. 96).

Допитаний в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_6, заступника начальника Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області, пояснив, що позивач перебував на посаді поліцейського водія, проте іноді виконував обов'язки, пов'язані з чергуванням. Наказ про звільнення було видано в день, коли позивач фактично знаходився на роботі. Щодо наявності неприязних стосунків позивача з начальником Станично - Луганського ВП ОСОБА_4 йому нічого не відомо, рапорт на переведення позивача не бачив.

Свідок ОСОБА_5, начальник сектору кадрового забезпечення Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області, який проводив службове розслідування відносно позивача, пояснив, що останній був відсутній на службі у період з 12.06.2017 по 19.06.2017, не відповідав на телефонні дзвінки. 19.06.2017 вийшов на службу, пояснив, що хворів, проте не зміг назвати лікарню, не надав листок непрацездатності. Конкретних вказівок щодо того, які саме писати пояснення в межах службового розслідування, позивачу не надавав, зазначав, що у разі перебування останнього на лікарняному, так і писати у поясненнях. Витяг з наказу та трудову книжку особисто видав позивачу 12.09.2017 приблизно о 19-30, тобто після закінчення робочого дня у Станично - Луганському ВП. Про те, що у день видання наказу про звільнення 11.09.2017 позивач перебував на лікарняному, свідку не було відомо, позивач про цей факт не повідомляв.

З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає висновки службового розслідування обґрунтованими, та наявними законні та обґрунтовані підстави для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення, службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин в період з 12.06.2017 по 18.06.2017 під час проведення АТО, ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків та службової дисципліни, та відповідно для видання за наслідками службового розслідування наказу від 14.08.2017 № 2913 та його подальшої реалізаціїшляхом видання оскаржуваного позивачем наказу від 11.09.2017 № 644 о/с.

Щодо вимоги про визнання неправомірним наказу від 11.09.2017 № 644 о/с, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

В силу вимог ст.18 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

В матеріалах справи наявна копія листка непрацездатності, яким підтверджено, що ОСОБА_2 знаходився на амбулаторному лікуванні у Петропавлівській лікарні Станично-Луганського РТМО з 06.09.2017 по 14.09.2017 включно (арк. спр. 11).

Проте, судом встановлено, що позивач не повідомив керівництво про наявність у нього листка непрацездатності на зазначений період, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5, начальника СКЗ Станично-Луганського ВП, тому ГУНП в Луганській області через об'єктивні причини не мало можливості при виданні оскаржуваного наказу врахувати обставину щодо перебування позивача на лікарняному.

Станом на дату розгляду справи відповідачем внесено зміни до наказу від 11.09.2017 № 644 о/с наказом від 28.11.2017 № 835 о/с, згідно з яким сержанта поліції ОСОБА_2 (0108666) поліцейського - водія сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області вважати звільненим за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 15.09.2017, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 02 роки 05 місяців 14 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 20 діб (арк.спр. 116).

Таким чином, на теперішній час датою звільнення позивача у відповідності з наказом від 11.09.2017 № 644 о/с, з врахуванням змін, внесених наказом від 28.11.2017 № 835 о/с, є 15.09.2017, тобто дата, в яку позивач не перебував на лікарняному, відповідно, з урахуванням зазначених вище висновків суду щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання наказу ГУНП в Луганській області від 11.09.2017 № 644 о/с про звільнення сержанта поліції ОСОБА_2 (0108666), поліцейського - водія сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення Станично - Луганського відділу поліції ГУНП в Луганській області за ст. 77 ч.1 п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 12.09.2017 неправомірним та його скасування.

Позовні вимоги про зобов'язання ГУНП в Луганській області поновити ОСОБА_2 на службу до Національної поліції України в Луганській області та зобов'язання ГУНП в Луганській області виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 11.09.2017 № 644 о/с, вимоги про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають.

Щодо посилань позивача на те, що він перебував на посаді помічника чергового чергової частини Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області, а не на посаді поліцейського - водія, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

Згідно із частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В даному випадку таким засобом доказування є відповідний наказ ГУНП в Луганській області про призначення (переведення) ОСОБА_2 на посаду помічника чергового чергової частини Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області, проте такого наказу ні позивачем, ні відповідачем не надано, тоді як матеріалами справи підтверджується, що позивач перебував на посаді саме поліцейського - водія сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області (наказ ГУНП в Луганській області від 17.02.2017 № 115 о/с про призначення позивача на посаду, довідка Станично - Луганського ВП ГУНП в Луганській області від 24.10.2017 № 7189/111/44-2017, копія спеціального жетону № 0108666 (ЛГП № 002798), виданого 16.02.2017, тощо).

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку, а стягнення судових витрат з відповідача в даному випадку не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання наказу про звільнення від 11.09.2017 № 644 о/с неправомірним, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 04 грудня 2017 року.

Суддя А.Г. Секірська