Справа № 804/6321/17
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 р. Справа № 804/6321/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В акті перевірки від 19.07.2017 р. №282/23-00-14-0807/39130626 відповідачем зроблено висновок про порушення Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД: вимог п.135.1, п.135.2, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п. 138.1, п.138.2 пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України; п.13 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати»; п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобовязання»; п.17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати»; п.39 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт субєкта малого підприємництва» в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 6689276 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 1 775 613 грн., за 2016 рік на суму 3 394 590 грн., за I квартал 2017 року на суму 1 519 073 грн.; вимог п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України; п.5 розділу V, п.6 розділу VI «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» в результаті чого занижено податок на додану варість на загальну суму 7 433 996 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 3 667, за лютий 2015 року на суму 35 696 грн., за березень 2015 року на суму 23 519 грн., за квітень 2015 року на суму 67 403 грн., за травень 2015 року на суму 52 758 грн., за червень 2015 року на суму 45 425 грн., за липень 2015 року на суму 117 230 грн., за серпень 2015 року на суму 94 754 грн., за вересень 2015 року на суму 236 308 грн., за жовтень 2015 року на 151 610 грн., за листопад 2015 роу на суму 409 924 грн., за лютий 2016 року на суму 104 911 грн., за березень 2016 року на суму 136 808 грн., за квітень 2016 року на суму 336 057 грн., за травень 2016 року на суму 317 976 грн., за червень 2016 року на суму 269 158 грн., за липень 2016 року на суму 686 931 грн., за серпень 206 року на суму 446 467 грн., за вересень 2016 року на суму 570 491 грн., за жовтень 2016 року на суму 220 085 грн., за грудень 2016 року на 253 173 грн., за січень 2017 року на суму 1 213 861 грн., за лютий 2017 року на суму 401 635 грн., за березень 2017 року на суму 70 295 грн.; вимог п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, п.6 розділу VI «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» в результаті чого завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21 декларації) за березень 2017 року на суму 2 067 грн., вимог п.51.1, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» п.76.2 «б» ст.176 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 12 078,72 грн.; вимог пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено військовий збір на суму 1 026,75 грн.
Позивач висновки вищевказаного акту перевірки вважає неправомірними та незаконними, а тому відповідно і зазначені вище податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 р. у справі № 804/6321/17 провадження, після залишення даного адміністратвиного позову ухвалою Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду від 03.10.2017 р. без руху, було відкрито та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення 08.11.2017 р., в яких зазначив наступне.
Повноважний представник відповідача зазначає, що матеріали перевірки свідчать про те, що вказані порушення стали наслідком відображення в податковому та бухгалтерському обліку Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройтекст», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива», Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертбілд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавіста».
При цьому, в поданих представником відповідача запереченнях, останнім було наведено певні дані, стосовно кожного контрагента, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтекст», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива», Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертбілд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавіста», з якими Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД було здійснено господарські операції та зазначено, що наведені данні свідчать про відсутність реального здійснення господарських операцій з зазначеними контрагентами.
Відтак, зважаючи на викладене, Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши у якості свідків наведенних нижче свідків, суд встановив наступне.
Приватне підприємство «Канівспецбуд» є юридичною особою, що підтверджується відповідними відомостями, які містяться в матеріалах справах.
У вищезазначеному акті від 19.07.2017 р. №282/23-00-14-0807/39130626, контролюючим органом, зроблено висновок про порушення Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД: вимог п.135.1, п.135.2, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п. 138.1, п.138.2 пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України; п.13 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати»; п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобовязання»; п.17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати»; п.39 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт субєкта малого підприємництва» в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 6689276 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 1 775 613 грн., за 2016 рік на суму 3 394 590 грн., за I квартал 2017 року на суму 1 519 073 грн.; вимог п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України; п.5 розділу V, п.6 розділу VI «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» в результаті чого занижено податок на додану варість на загальну суму 7 433 996 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 3 667, за лютий 2015 року на суму 35 696 грн., за березень 2015 року на суму 23 519 грн., за квітень 2015 року на суму 67 403 грн., за травень 2015 року на суму 52 758 грн., за червень 2015 року на суму 45 425 грн., за липень 2015 року на суму 117 230 грн., за серпень 2015 року на суму 94 754 грн., за вересень 2015 року на суму 236 308 грн., за жовтень 2015 року на 151 610 грн., за листопад 2015 роу на суму 409 924 грн., за лютий 2016 року на суму 104 911 грн., за березень 2016 року на суму 136 808 грн., за квітень 2016 року на суму 336 057 грн., за травень 2016 року на суму 317 976 грн., за червень 2016 року на суму 269 158 грн., за липень 2016 року на суму 686 931 грн., за серпень 206 року на суму 446 467 грн., за вересень 2016 року на суму 570 491 грн., за жовтень 2016 року на суму 220 085 грн., за грудень 2016 року на 253 173 грн., за січень 2017 року на суму 1 213 861 грн., за лютий 2017 року на суму 401 635 грн., за березень 2017 року на суму 70 295 грн.; вимог п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, п.6 розділу VI «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» в результаті чого завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21 декларації) за березень 2017 року на суму 2 067 грн., вимог п.51.1, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» п.76.2 «б» ст.176 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 12 078,72 грн.; вимог пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено військовий збір на суму 1 026,75 грн.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали наступні обставини.
Як встановлено під час судового розгляду справи, між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройтекст», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива», Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертбілд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавіста» було укладено ряд договорів, які зазначені нижче.
Так, між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт» було укладено договори підряду, а саме: №18 від 05.06.2016 р.; №17 від 02.06.2017 р.; №16 від 26.05.2015 року; №15 від 12.05.2015 р.; №14 від 06.05.2015 р.; №13 від 30.04.2015 р.; №12 від 07.10.2015 р.; №11 від 02.04.2015 р.; №10 від 02.04.2015 р.; №9 від 27.03.2015 р.; №8 від 11.03.2015 р.; №7 від 11.03.2015 р.; №6 від 03.03.2015 р.; №5 від 21.02.2015 р.; №4 від 10.02.2015 р.; №3 від 28.01.2015 р.; №2 від 23.01.2015 р.; №1 від 14.01.2015 р. (а.с. 30-231 Т.№4).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №18 від 05.06.2016 р.; №17 від 02.06.2017 р.; №16 від 26.05.2015 року; №15 від 12.05.2015 р.; №14 від 06.05.2015 р.; №13 від 30.04.2015 р.; №12 від 07.10.2015 р.; №11 від 02.04.2015 р.; №10 від 02.04.2015 р.; №9 від 27.03.2015 р.; №8 від 11.03.2015 р.; №7 від 11.03.2015 р.; №6 від 03.03.2015 р.; №5 від 21.02.2015 р.; №4 від 10.02.2015 р.; №3 від 28.01.2015 р.; №2 від 23.01.2015 р.; №1 від 14.01.2015 р., позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт (КБ-2) від: 23.01.2015 р.; 04.02.2015 р.; 09.02.2015 р.; 26.02.2015 р.; 11.03.2015 р.; 17.03.2015 р.; 07.04.2015 р.; 07.04.2015 р.; 15.04.2015 р.; 24.04.2015 р.; 24.04.2015 р.; 29.04.2015 р.; 12.05.2015 р.; 20.05.2015 р.; 28.05.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 12.06.2015 р.; 12.06.2015 р.; 12.06.2016 р.; 12.06.2015 р.; 12.06.2015 р.; 19.06.2015 р.; 19.06.2015 р.; довідки про вартість виконаних робіт та витрати (КБ-3) від: 23.01.2015 р.; 04.02.2015 р.; 09.02.2015 р.; 26.02.2015 р.; 11.03.2015 р.; 17.03.2015 р.;07.04.2015 р.; 07.04.2015 р.; 15.04.2015 р.; 24.04.2015 р.; 29.04.2015 р.; 12.05.2015 р.; 20.05.2015 р.; 28.05.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.; 10.06.2015 р.;12.06.2015 р.; 12.06.2015 р.;12.06.2015 р.; 12.06.2015 р.; 12.06.2015 р.; 19.06.2015 р.; 19.06.2015 р.; податкові накладні за №: 29; 191; 109; 52; 51; 40; 41; 250; 101; 121; 28; 205; 104; 92; 91; 115; 133; 103, які містяться в матеріалах справи.
Між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройтекст» було укладено ряд договорів підряду, а саме: №35 від 28.10.2015 р.; №36 від 02.11.2015 р.; №37 від 03.11.2015 р.; №38/МО від 05.11.2015 року; №39 від 05.11.2015 р.; №39/1 від 05.11.2015 р.; №40 від 09.11.2015 р., №41 від 10.11.2015 р.; №42 від 10.11.2015 р.; №43 від 10.11.2015 р.; №44 від 10.11.2015 р.; №46 від 15.11.2015 р.; №47 від 18.11.2015 р.; №48 від 18.11.2015 р.; №50 від 19.11.2015 р.; №51 від 07.12.2015 р.; №52 від 09.12.2015 р.; №55 від 12.12.2015 р.; №29 від 06.07.2015 р.; №30 від 10.07.2015 р.; №34 від 28.10.2015 р. (а.с. 61-231 Т.№2; а.с. 10-131 Т.№8).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройтекст» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №35 від 28.10.2015 р.; №36 від 02.11.2015 р.; №37 від 03.11.2015 р.; №38/МО від 05.11.2015 року; №39 від 05.11.2015 р.; №39/1 від 05.11.2015 р.; №40 від 09.11.2015 р., №41 від 10.11.2015 р.; №42 від 10.11.2015 р.; №43 від 10.11.2015 р.; №44 від 10.11.2015 р.; №46 від 15.11.2015 р.; №47 від 18.11.2015 р.; №48 від 18.11.2015 р.; №50 від 19.11.2015 р.; №51 від 07.12.2015 р.; №52 від 09.12.2015 р.; №55 від 12.12.2015 р.; №29 від 06.07.2015 р.; №30 від 10.07.2015 р.; №34 від 28.10.2015 р., позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт (КБ-2) від: 15.10.2016 р.; 23.10.2015 р.; 30.10.2015 р.; 05.11.2015 р.; 06.11.2015 р.; 13.11.2015 р.; 27.11.2015 р.; 09.12.2015 р.; 16.12.2015 р.;22.12.2015 р.; 28.12.2015 р.; 09.12.2015 р. 16.12.2015 р. 22.12.2015 р. 28.12.2015 р. 21.07,2015 р. 22.07.2015 р. 17.07.2015 р. 22.07.2015 р.; 28.07.2015 р.; 31.07.205 р.; 10.08.2015 р.; 25.08.2015 р.; 26.08.2015 р.; 31.08.2015 р.; 04.09.2015 р.; 17.09.2015 р.; 30.09.2015 р.; довідки про вартість виконаних будівельних робіт: від 15.10.2016 р.; 23.10.2016 р.; 30.10.2015 р.; 05.11.2017 р.; 06.11.2015 р.; 13.11.2015 р.; 27.11.2015 р.; 09.12.2017 р.; 16.12.2015 р.; 22.12.2015 р.; 28.12.2015 р.; 09.12.2015 р.; 16.12.2015 р.; 22.12.2015 р. 28.12.2015 р.; 21.07.2015 р. 22.07.2015 р.; 17.07.2015 р.; 28.07.2015 р.; 31.07.2015 р.; 21.07.2015 р.; 10.08.2015 р.; 25.08.2015 р.; 26.08.2015 р.; 31.08.2015 р.; 04.09.2015 р.; 17.09.2015 р.; 30.09.2015 р.;податкові накладні: 340; 137; 368; 161; 173; 347; 73; 342; 457; 41; 200; 461; 242; 58; 301; 226; 246; 284; 136; 160; 459; 185; 229; 220; 432; 112; 275; 460; 135; 138; 289; 243; 369; 458; 288; 164; 341; 162; 287; 245; 244; 367; 346; 163; 345; 165, які містяться в матеріалах справи.
Між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест» було укладено ряд договорів підряду, а саме: №25 від 25.08.2016 р.; №18 від 18.08.2016 р.; №24 від 25.08.2016 р.; №22 від 14.07.2016 р.; №20 від 20.06.2016 р.; №21 від 21.06.2016 р.; №18 від 30.05.2016 р.; №19 від 02.06.2016 р.; №15 від 29.04.2016 р.; №16 від 29.04.2016 р.; №17 від 12.05.2016 р. (а.с. 193-195 Т.№6; а.с. 54-56, а.с. 106-108; а.с 117-119; а.с. 141-143; 159-161; а.с. 164-166; а.с. 178-180; а.с. 186-188 Т.№7).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №25 від 25.08.2016 р.; №18 від 18.08.2016 р.; №24 від 25.08.2016 р.; №22 від 14.07.2016 р.; №20 від 20.06.2016 р.; №21 від 21.06.2016 р.; №18 від 30.05.2016 р.; №19 від 02.06.2016 р.; №15 від 29.04.2016 р.; №16 від 29.04.2016 р.; №17 від 12.05.2016 р., позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт від: 14.06.2016 р.; 24.06.2016 р.; 29.06.2016 р.; 30.06.2016 р.; 13.07.2016 р.; 21.07.2016 р.; 27.07.2016 р.; 29.07.2016 р.; 30.07.2017 р.; 31.07.2017 р.; 25.08.2016 р.; 29.08.2016 р.; 31.08.2016 р.; 14.09.2016 р.; 16.09.2016 р.; 21.09.2016 р.; довідки про вартість виконаних робіт від: 16.09.2016 р.; 21.09.2016 р.; 14.09.2016 р.; 24.06.2016 р.; 29.06.2016 р;. 24.06.2017 р.; 14.06.2016 р.;30.06.2016 р.; 27.07.2016 р.; 21.07.2016 р.; 13.07.2016 р.; 31.07.2016 р.; 30.07.2016 р.; 29.07.2016 р.; 29.08.2016 р.; 25.08.2016 р.; 31.08.2016 р.; довідки про вартість виконаних будівельних робіт на витрати (КБ-3) від: 16.09.2016 р.; 21.09.2016 р.; 16.09.2016 р.; 14.09.2016 р.; 24.06.2016 р.; 29.06.2016 р.; 24.06.2016 р.; 14.06.2016 р.; 30.06.2016 р.; 27.07.2016 р.; 21.07.2016 р.; 13.07.2016 р.; 31.07.2016 р.; 30.07.2016 р.; 29.07.2016 р.; 29.08.2016 р.; 25.08.2016 р.; 31.08.2016 р.; податкові накладні: №692 від 31.08.2016 р.; №675 від 31.08.2016 р.;№275 від 21.07.2016 р.; №157 від 13.07.2016 р.; №167 від 16.09.2016 р.; №149 від 14.09.2016 р.; №463 від 31.07.2016 р.; №243 від 24.06.2016 р. №349 від37.07.2016 р.; №456 від 29.08.2016 р.; №216 від 21.09.2016 р.; №96 від 14.06.2016 р.; №413 від 29.07.2016 р.; №479 від 31.07.2016 р.; №340 від 29.06.2016 р.; №348 від 27.07.2016 р.; №342 від 25.08.2016 р.; №168 від 16.09.2016 р.; №244 від 24.06.2016 р.; №442 від 30.06.2016 р, які містяться в матеріалах справи.
Між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива» було укладено ряд договорів підряду, а саме: №14 від 26.04.2016 р.; №12 від 22.04.2016 р.; №11 від 23.03.2016 р.; №10 від 14.03.2016 р.; №8 від 09.03.2016 р.; №7 від 15.01.2016 р.; №6 від 16.01.2016 р.; №5 від 14.01.2016 р.; №2 від 04.01.2016 р.; №1 від 04.01.2016 року. (а.с. 2-6; а.с. 156-165 Т.№3; а.с. 6-8; а.с. 27-30; а.с. 38-40; а.с. 44-46; а.с. 84-86; а.с.110-112; а.с.141-143; а.с.154-156; а.с.181-183; а.с. 186-188 Т.№9).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №14 від 26.04.2016 р.; №12 від 22.04.2016 р.; №11 від 23.03.2016 р.; №10 від 14.03.2016 р.; №8 від 09.03.2016 р.; №7 від 15.01.2016 р.; №6 від 16.01.2016 р.; №5 від 14.01.2016 р.; №2 від 04.01.2016 р.; №1 від 04.01.2016 р., позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт від: 31.03.2016 р.; 28.03.2016 р.; 29.04.2016 р.; 22.04.2016 р.; 19.04.2016 р.; 11.04.2016 р.; 08.04.2016 р.; 31.05.2016 р.; 23.05.2016 р.; 26.05.2016 р.; 18.05.2016 р.; 27.01.2016 р.; 20.01.2016 р.; 27.01.2016 р.; 29.01.2016 р.; 31.01.2016 р.; 29.01.2016 р.; 27.01.2016 р.; 29.02. 2016 р.; 16.02.2016 р.; довідки про вартість виконаних бідівельних робіт від: 31.03.2016 р.; 28.03.2016 р.; 29.04.2016 р.; 22.04.2016 р.; 19.04.2016 р.; 11.04.2016 р.; 08.04.2016 р.; 31.05.2016 р.; 23.05.2016 р.; 26.05.2016 р.; 18.05.2016 р.; 27.01.2016 р.; 20.01.2016 р.; 27.01.2016 р.; 29.01.2016 р.; 31.01.2016 р.; 29.01.2016 р.; 31.01.2016 р.; 29.01.2016 р.; 27.01.2016 р.; 29.02.2016 р.; 16.02.2016 р.; податкові накладні: №298 від 31.05.2016 р.; №220 від 22.04.2016 р.; №280 від 28.03.2016 р.; №98 від 20.01.2016 р.; №141 від 23.05.2016 р.; №348 від 30.06.2016 р.; №362 від 29.02.2016 р.; №260 від 29.01.2016 р.; №178 від 26.05.2016 р.; №192 від 19.04.2016 р.; №302 від 29.04.2016 р.; №97 від20.01.2016 р.; №331 від 31.01.2016 р.; №332 від 31.01.2016 р.; №99 від 18.05.2016 р.; №429 від 31.03.2016 р.; №187 від 27.01.2016 р.; №189 від 27.01.2016 р.; №188 від 27.01.2016 р.; №261 від 29.01.2016 р.; №110 від 11.04.2016 р.; №79 від 08.04.2016 р.; №368 від 29.02.2016 р.; №96 від 20.01.2016 р.; №190 від 16.02.2016 р.; №333 від 31.01.2016 р., які містяться в матеріалах справи.
Між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертбілд» було укладено ряд договорів підряду, а саме: №35 від 05.11.2016 р.; №36 від 30.11.2016 р.; №37 від 05.12.2016 р.; №38 від 06.12.2016 р.; №39 від 06.12.2016 р. (а.с. 2-5; а.с. 29-31; а.с. 40-42; а.с.44-46; а.с. 49-51 Т. №5).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертбілд» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №35 від 05.11.2016 р.; №36 від 30.11.2016 р.; №37 від 05.12.2016 р.; №38 від 06.12.2016 р.; №39 від 06.12.2016 р., позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт від: 07.12.2016 р.; 23.12.2016 р.; 05.12.2016 р.; 23.12.2016 р.; 20.01.2016 р.; 10.01.2016 р.; 06.01.2017 р.; 04.01.2016 р.; 03.01.2017 р.; 12.01.2017 р.; довідки про вартість виконання будівельних робіт від: 07.12.2016 р.; 23.12.2016 р.; 05.12.2016 р.; 23.12.2016 р.; 20.01.2017 р.; 10.01.2017 р.; 06.01.2017 р.; 04.01.2017 р.; податкові накладні: №28 від 06.01.2017 р.; №13 від 03.01.2017 р.; №95 від 10.01.2017 р.; №225 від 05.12.2017 р.; №99 від 12.01.2017 р.; №17 від 04.01.2017 р.; №11 від 03.01.2017 р.; №12 від 03.01.2017 р.; №14 від 03.01.2017 р.; №96 від 10.01.2017 р.; №97 від 10.01.2017 р.; №285 від 07.12.2017 р.; №98 від 12.01.2017 р.; №101 від 12.01.2017 р.; №100 від 12.01.2017 р.; №27 від 06.01.2017 р.; №15 від 04.01.2017 р.; №172 від 20.01.2017 р.; №171 від 20.01.2017 р.; №170 від 20.01.2017 р.; №16 від 04.01.2017 р.; №400 від 23.12.2016 р.; №224 від 05.12.2016 р.; №399 від 23.12.2016 р.; №169 від 20.01.2017 р.; №168 від 20.01.2017 р.; №18 від 04.01.2017 р.; №26 від 06.01.2017 р., які містяться в матеріалах справи.
Між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн» було укладено ряд договорів підряду, а саме: №26 від 26.08.2016 р.; №30 від 10.10.2016 р.; №31 від 15.10.2016 р. (а.с. 231-234 Т. №3; а.с. 1-3; а.с.16-18 Т. №4).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №26 від 26.08.2016 р.; №30 від 10.10.2016 р.; №31 від 15.10.2016 р.позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт від: 29.09.2016 р.; 24.10.2016 р.; 26.10.2016 р.; довідки про вартість виконаних буждівельних робіт від: 29.09.2016 р.; 24.10.2016 р.; 26.10.2016 р.; податкові накладні: №241 від 29.06.2016 р.; №241 від 26.10.2016 р.; №216 від 24.10.2016 р.; №240 від 29.09.2016 р.; №215 від 24.10.2016 р.; №239 від 29.09.2016 р., які містяться в матеріалах справи.
Між Приватним підприємством КАНІВСПЕЦБУД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавіста» було укладено ряд договорів підряду, а саме: №0802/18-СМР-2017 від 08.02.2017 р.; №0401/18-2017 від 04.01.2017 р.; №1001/ВБ-2017 від 10.01.2017 р. (а.с. 203-205; а.с. 248-250 Т. №9; а.с. 10-12 Т.№10).
Відповідно до умов зазначених вище договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавіста» зобовязувалось в порядку та на умовах, визначених у зазначених вище договорах на свій ризик, відповідно до проектної документації виконати за завданням Приватного підприємства КАНІВСПЕЦБУД будівельні роботи.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів підряду, а саме: №0802/18-СМР-2017 від 08.02.2017 р.; №0401/18-2017 від 04.01.2017 р.; №1001/ВБ-2017 від 10.01.2017 р., позивачем було надано копії первинних документів, а саме: акти приймання виконання будівельних робіт: 15.03.2017 р.; 20.02.2017 р.; 16.02.2017 р.; 15.02.2017 р.; довідки про вартість виконаних будівельних робіт від: 15.03.2017 р.; 20.02.2017 р.; 16.02.2017 р.; 15.02.2017 р.; податкові накладні: №124 від 15.03.2017 р.; №2 від 15.02.2017 р.; №1 від 15.01.2017 р.; №3 від 15.02.2017 р.; №110 від 20.02.2017 р.; №10 від 16.02.2017 р.; №4 від 15.02.2017 р.; №5 від 20.02.2017 р.; №111 від 20.02.2017 р., які містяться в матеріалах справи.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів,зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.Процедура адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.
Контролюючими органами вищого рівня є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі переліку, зазначеного у пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79).
Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України,платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому великий платник податків зобов'язаний також надати в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб копії документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів (якщо такі документи створюються ним в електронній формі), не пізніше робочого дня, наступного за днем початку документальної виїзної планової, позапланової перевірки, документальної невиїзної перевірки.
Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов'язані надавати інформацію в електронній формі, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов'язку подання її в електронній формі.
Для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб документів, які відповідно до цього Кодексу пов'язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п.85.6 ст.85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до п.85.8 ст.85 ПК України, посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Крім того, згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Відповідно до п.135.2 ст.135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п.135.4.1 ст.135 ПК України, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.
Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.
Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Відповідно до 138.10.2. ст.138 ПК України, адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п.п. 168.1.1. ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.176.2. «а» , п.176.2 «б» ст.176 ПК України Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).
Згідно з п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
и) вид цивільно-правового договору;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Відповідно п.201.2 ст.201 ПК України, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно п.13 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати" N 87 від 31.03.99 м.Київ Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 червня 1999 р. за N 397/3690 та затверджено Наказ Міністерства фінансів України 31.03.99 № 87, у статті "Доход (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)" відображається загальний доход (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг, тобто без вирахування наданих знижок, повернення проданих товарів та непрямих податків (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Організації, основною діяльністю яких є торгівля цінними паперами, у цій статті відображають вартість, за якою реалізовано цінні папери, та суму винагороди за виконання інших операцій, пов'язаних з розміщенням, купівлею і продажем цінних паперів.
Відповідно до п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 Затверджено Наказ Міністерства фінансів України 31.01.2000 N 20 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 р. за N 85/4306 Зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Згідно п.17 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Затверджено Наказ Міністерства фінансів України 31.12.99 N 318 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248 Витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленому адміністративному позові та запереченнях до нього, так і в поясненнях, наданих в судових засіданнях, суд виходить з наступного.
Суд зауважує, що, викладаючи зазначені припущення у формі висновків в акті перевірки від 19.07.2017 р. №282/23-00-14-0807/39130626, відповідач жодними належними доказами в розумінні ст.70 КАС України не довів в судовому засіданні викладених у вказаному вище акті перевірки обставин, що мали наслідком виникнення зазначених припущень у відповідача та потягли за собою винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем.
Як вбачається з матеріалів справи, судом при розгляді зазначеної справи були дослідженні оригінали та долучені до матеріалів справи копії зазначених вище первинних документів бухгалтерського обліку, які підтверджують дійсність та товарність господарських операцій позивача із зазначеними вище контрагентами, а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройтекст», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива», Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертбілд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавіста».
Вимоги до змісту первинного облікового документу встановлені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з якою такий документ повинен містити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Як вбачається з матеріалів справи, первинні документи відповідно до переліку, зазначеного вище, долучені до матеріалів справи, містять усі передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реквізити, та, виходячи зі змісту акту перевірки від 19.07.2017 р. №282/23-00-14-0807/39130626, відповідачем не оскаржується їх наявність та не зазначається про їх дефектність.
Крім того, суд надаючи належну оцінку спірним правовідносинам при розгляді даної справи, зазначає наступне.
Детальний аналіз в сукупності всіх наданих до суду документів, які наявні в матеріалах справи ставить під сумнів висновок контролюючого органу щодо нереального характеру правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Буд-Інсайт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройтекст», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпром-Інвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива», Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертбілд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра-Корн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавіста».
Зазначеним вище свідкам було повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та кожним з яких було надано присягу та розписку свідка, які містяться в матеріалах справи від 27.11.2017 р., завірену власним підписом останніх.
Щодо допиту у якості свідка ОСОБА_9, суд зазначає наступне.
ОСОБА_9 під час господарських правовідносин з Приватним підприємством «КАНІВСПЕЦБУД» перебувала на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю СТРОЙТЕКСТ та зазначила, що господарські правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю СТРОЙТЕКСТ та підприємством «КАНІВСПЕЦБУД» підтверджуються договорами підряду на підставі яких, Товариством з обмеженою відповідальністю СТРОЙТЕКСТ виконувались будівельні роботи. На момент надання підприємством зазначених послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю СТРОЙТЕКСТ у страні припинення чи ліквідовано не було.
Також, ОСОБА_9 зазначила, що оплата за виконані роботи була проведена у безготівковій формі, при цьому також зазначила, що до виконання буівельних робіт було залучено додаткові ресурси.
Щодо допиту у якості свідка ОСОБА_7, суд зазначає наступне.
ОСОБА_7 під час господарських правовідносин з Приватним підприємством «КАНІВСПЕЦБУД» перебував на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю Буд-Інсайт та зазначив, що господарські правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю Буд-Інсайт та підприємством «КАНІВСПЕЦБУД» підтверджуються договорами підряду на підставі яких, Товариством з обмеженою відповідальністю Буд-Інсайт виконувались будівельні роботи. На момент надання підприємством зазначених послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю Буд-Інсайт у страні припинення чи ліквідовано не було. 000
При цьому, ОСОБА_7 зазначив, що оплата за виконані роботи була також проведена у безготівковій формі, та зазначив, що до виконання бувельних робіт було залучено додаткові ресурси.
Підсумовуючи зазначені вище показання свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_7, суд приходить до висновку, що кожен із наведених вище свідків надав суду чіткі відповіді, щодо проведених господарських операцій за перевіряємий період, які виключають наявність обгрунтованих сумнівів у суду щодо реального характеру описаних вище правочинів.
Також суд не може залишити поза своєю увагою суперечну позицію представника відповідача щодо роботи відповідних підрозділів податкової міліції при встановлені наведених вище обставин щодо позивача та його безпосередніх контрагентів зазначених вище, та вказаних в акті перевірки від 19.07.2017 р. №282/23-00-14-0807/39130626.
Відповідаючи на питання головуючого у справі, представник відповідача зазначив, що жодних дій щодо: розшуку контрагентів позивача, перевірки їх дійсного міцезнаходження, наявності технічних та виробничих потужностей для здійснення статусної діяльності тощо, відповідними підрозділами податкової міліції зроблено не було, як не було складено та направлено в межах повноважень та відповідно до обставин справи і будь-яких запитів та інформаційних довідок з наведених вище обставин в межах чинного податкового закондавства.
Натомість, всі обставини, зазначені у наведеному вище акті перевірки було встановлено відповідачем «на підставі різного роду данних та в сукупному аналізі наявної податкової інформації».
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість зазначених тверджень відповідача, хибність зайнятої ним позиції та невідповідність її чинному законодавству України.
Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. було звернено увагу на наступне.
Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочинів може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обгрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача.
Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину.
Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.
У зв`язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз`яснень законодавства з питань оподаткування платниками податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.
Крім того, Податковий кодекс України не надає права органам податкової інспекції робити висновки щодо правомірності дій платників податків на підставі припущень, зроблених в ході досудового слідства.
З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, вбачається, що відповідачу відповідно до покладених на нього функцій та повноважень не надано право щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність правочинів, укладених чи неукладених суб'єктами господарювання при перевірці їх господарської діяльності, що дозволяє прийти до висновку про безпідставність доводів з зазначеного приводу.
В судовому засіданні представник контролюючого органу не надав суду жодних пояснень з посиланням на чинне законодавство України, які б передбачали наявність повноважень органів державної фіскальної служби України на встановлення факту нікчемності (фіктивності) правочинів або визнання їх такими, що не відповідають закону, в тому числі вимогам ст.ст.203, 215. 228, 662, 655, 656 ЦК України в актах перевірок субєктів господарювання.
Частинами 1 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частина 2 ст.215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ч.5 ст.216 ЦК України вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути висунуто будь - якою зацікавленою особою.
До кола таких зацікавлених осіб податкові органи не відносяться, оскільки ст.1 ЦК України визначає, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, що ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій обособленості їх учасників. А до майнових відносин, що ґрунтуються на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони іншій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Зі змісту ст.215 ЦК України вбачається, що нікчемним правочином визнається лише той правочин, недійсність якого встановлена законом, зокрема, ст.228 ЦК України визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, тобто такий який був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, є нікчемним, а відтак визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За змістом ч.3 ст.228 ЦК України правочин, при здійсненні якого недодержуються вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, може бути визнаний недійсним судом.
Правочинами, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.
Натомість, позивачем з урахуванням належних письмових доказів в розумінні ст.70 КАС України, як доданих до адміністративного позову, так і наданих в судовому засіданні та долучених до матеріалів справи, детально наведених вище, спростовані доводи відповідача відповідно до наданих пояснень та заперечень останнім та в порядку ст.71 КАС України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до платіжних доручень, а саме: № від 13.10.2017 р.; №431 від 13.10.2017 р. за подання адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у загальному розмірі 258 152,80 грн. (двісті пятдесят вісім тисяч сто пятдесят дві грн., 80 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 01 грудня 2017 року.

Суддя ОСОБА_13