Справа № 826/17147/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ»

до

Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві ,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі – Відповідач), в якому просить суд: скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.03.2015 року №000139221 форми «Р», про сплату податку на додану вартість та штрафних санкцій у розмірі 575884,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що висновки Акта перевірки щодо фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «ГК «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ» та його контрагентами: ТОВ «ПРО СЕРВІС» (код ЄДРПОУ – 33153611), ТОВ «СТИЛЬ МЕДІА» (код ЄДРПОУ – 36858290), ТОВ «АКСОН ГРУП» (код ЄДРПОУ – 38865823), ТОВ «ОМЕГА ЛЮКС» (код ЄДРПОУ – 38569822), ПП «ПРОМ-ТЕХСНАБ» (код ЄДРПОУ – 38007002) не мали реального характеру, а відбувалось лише документування цих операцій, що в свою чергу, на думку Контролюючого органу, призвело до заниження ним сум податку на додану вартість. Зокрема, Позивач наголошує на наступному: реальність укладення і виконання Сторонами умов договорів щодо надання послуг укладених між ТОВ «ГК «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ» та контрагентами підтверджуються належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами; в періоди укладення та виконання вказаних Договорів обидві Сторони були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, а в Акті перевірки Відповідачем не доведено наявність умислу у ТОВ «ГК «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ» та його контрагентів на порушення публічного порядку (тобто, не вказано про наявність будь-яких судових рішень (вироків), якими встановлено і доведено вину посадових осіб ТОВ «ГК «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ».

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву, які аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України, Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Співробітниками ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ГК «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ» (код ЄДРПОУ 36558405) з питань фінансово-господарських взаємовідносин з підприємствами: ТОВ «ПРО СЕРВІС» (код ЄДРПОУ – 33153611) за період липень, серпень, вересень 2014 року, ТОВ «СТИЛЬ МЕДІА» (код ЄДРПОУ – 36858290) за період липень, серпень, вересень 2014 року, ТОВ «АКСОН ГРУП» (код ЄДРПОУ – 38865823) за період липень 2014 року, ТОВ «ОМЕГА ЛЮКС» (код ЄДРПОУ – 38569822) за період липень, серпень, вересень 2014 року, ПП «ПРОМ-ТЕХСНАБ» (код ЄДРПОУ – 38007002) за період серпень, вересень 2014 року.

За результатами перевірки Контролюючим органом складено Акт перевірки від 15.01.2015 року №172/26-51-22-01/36558405 (надалі - Акт перевірки)

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: п.185.1 ст. 185, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 cт.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суми податку на додану вартість на загальну суму 383923,00 грн., в т. ч. за період липень 2014 р. -133667,00 грн.; серпень 2014 р. -124000,00 грн.; вересень 2014 р. -126256,00 грн.

Позивач вважає висновки Акту перевірки безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам справи, а податкове повідомлення-рішення неправомірними, тому звернувся до Суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Про сервіс» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №65 про інформаційне-довідкове обслуговування від 01.07.2014 р. (надалі – Договір №65).

У відповідності до п. 1.1, п. 2.1 – п. 2.5 Договору №65, Замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає Виконавцеві завдання та зобов'язується оплатити його послуги, а Виконавець бере на себе зобов'язання відповідно до завдання Замовника забезпечити інформаційне та консультаційно-довідкове обслуговування Замовника з інформаційних питань. Виконавець зобов'язується надати Замовнику наступні види інформаційного обслуговування, а саме: інформаційне моделювання, що полягає у розробці конструктивних, параметричних, методологічних моделей можливого вирішення проблем на основі інформаційних даних, прогнозування науково-технічної ситуації, формування еталонного уявлення про об'єкти, які розробляються за завданням Замовника; інформаційна експертиза тобто перевірка достовірності інформації, зокрема шляхом зіставлення отриманих результатів (на всіх стадіях розробки) з інформаційними даними; інформаційне забезпечення під яким Сторони розуміють систему одержання, оцінки, зберігання та переробки даних, створену з метою вироблення управлінських рішень. Це стосується статутних видів діяльності Замовника. Виконавець зобов’язується здійснювати оброблення інформації та виконувати пошук відомостей, що цікавлять Замовника по всьому обсягу банку даних. Виконавець зобов’язується здійснювати своєчасне забезпечення Замовника інформацією, що його цікавить, або повідомлення про її відсутність; Виконавець зобов’язується здійснювати регулярно протягом строку цього Договору повідомляти Замовника про наявність інформації, що його цікавить, відповідно до п. 1.1 цього Договору. Виконавець зобов'язується здійснювати надання Замовникові одноразових консультаційно-довідкових послуг з інформаційних питань, що обумовлені цим Договором.

Між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Про сервіс» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №66 про надання консультаційних послуг по організації охорони від 01 липня 2014 року (надалі – Договір №66)

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 та п. 2.1 Договору №66, Виконавець зобов'язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні послуги замовнику в строки та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов'язується своєчасно їх прийняти та оплатити. Надання інформаційних послуг замовнику, передбачає одержання останнім від виконавця інформаційних продуктів згідно із додатком №1, що є невід'ємною частиною цього договору. Замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язки по наданню консультацій (перелік можливих напрямків консультацій міститься в додатку №1) у формі, об'ємі та у строки, що погоджені між замовником та виконавцем у формі запитів та відповідей, а саме: можлива форма консультацій визначається замовником, про що зазначається у запиті на консультацію від замовника. Запит має містити суть питання, строки виконання, а також може містити вартість таких послуг.

Крім того, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Про сервіс» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №69 від 01 липня 2014 року (надалі – Договір №69).

У відповідності до п. 1.1 – п. 1.3 та п. 2.1, 2.2 Договору №69, Виконавець приймає на себе зобов'язання щодо забезпечення надання Замовнику послуг з контролю якості за несенням охорони співробітниками Замовника на об'єктах, що охороняються Замовником, які визначені в додатках до цього Договору та дотримання співробітниками Замовника Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян (Наказ МВС від 10.12 09 р. за№ 505). Мета надання послуг з контролю якості за несенням охорони - висловлення незалежної професійної думки у формі висновку стосовно відповідності несення співробітниками Замовника охорони вимогам чинного законодавства та загального рівня технічної та теоретичної підготовленості зазначених співробітників. Замовник зобов'язується оплатити Виконавцю надані послуги з контролю якості (виконання робіт) відповідно до умов цього Договору. Замовник зобов'язаний: забезпечити умови службової діяльності співробітникам Виконавця, зайнятих контролем якості несення охорони персоналом Замовника, згідно з цим Договором; своєчасно сплачувати послуги Виконавця з контролю якості відповідно до цього Договору; забезпечити Виконавцю доступ до будь-якої інформації, потрібної останньому для виконання робіт за цим договором; сприяти Виконавцю в отриманні, в разі потреби, інформації у будь-яких третіх осіб; своєчасно та у будь-якому обсязі надавати Виконавцю усі необхідні йому для виконання робіт данні, регістри обліку, звітність та інші документи; не втручатися в методику контролю якості за несенням охорони, організацію роботи персоналу Виконавця та відмовитись від тиску на Виконавця з метою зміни його професійної думки. Виконавець зобов'язаний: при виконанні умов цього Договору керуватися вимогами чинного законодавства України, у т.ч. «Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян», а також особливими вимогами, що вказуються Замовником перед тим, як Виконавець приступає до своїх обов'язків по цьому Договору; в межах цього Договору здійснювати контроль за несенням охорони співробітниками Замовника на об'єктах, що охороняються Замовником, не менше 3-х разів на добу; не вступати в комерційні відносини з клієнтами Замовника; зберігати комерційну таємницю відносно отриманої в ході виконання робіт інформації; повідомляти керівництво Замовника про суттєві невідповідності (відхилення) в якості несення охорони охоронниками Замовника безпосередньо після їх виявлення; не передавати іншим організаціям та особам відомості про характер, порядок та особливості несення охорони співробітниками Замовника на об'єктах, що охороняються Замовником.

Між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Про сервіс» (Виконавець),з іншої сторони, укладено Договір №71 пошук потенційних клієнтів від 01 липня 2014 року (надалі — Договір №71).

У відповідності до п. 1.1, п. 1.2 та п. 3.1 Договору №71, Виконавець зобов'язується знайти для Замовника потенційних клієнтів (фізичних та юридичних осіб) щодо надання охоронних послуг, визначених в цьому договорі, а замовник зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх. Охоронними послугами, що пропонуються потенційним клієнтам є: охорона за допомогою «тривожної кнопки», фізична охорона всіх форм власності, монтаж систем охоронної сигналізації та відео нагляду, надання освітніх послуг пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно-технічного навчання, підвищення кваліфікації охоронника та/чи охоронця. Замовник виплачує Виконавцю плату за надання послуг за надання послуг у розмірі який визначається Актом виконаних робіт в кожному випадку окремо, шляхом перерахування грошових коштів на рахунковий рахунок Виконавця.

Також, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Стиль Медіа» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №75 з організації та проведення рекламної акції від 01 квітня 2014 року (надалі — Договір №75).

У відповідності до п. 1.1 Договору №75, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги з організації та проведення рекламної акції замовника (розміщення реклами на транспорті виконавця).

Крім того, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони та ТОВ «Стиль Медіа» (Виконавець), з іншої сторони укладено Договір №26 про надання послуг по визначенню ринку з охоронної діяльності від 01 лютого 2014 року (надалі — Договір №26).

У відповідності п. 1.1, п. 1.2, п. 3.1 Договору №26, Виконавець зобов'язується знайти для Замовника потенційних клієнтів (фізичних та юридичних осіб) щодо надання охоронних послуг, визначених в цьому договорі, а замовник зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх. Охоронними послугами, що пропонуються потенційним клієнтам є: охорона за допомогою «тривожної кнопки», фізична охорона всіх форм власності, монтаж систем охоронної сигналізації та відео нагляду, надання освітніх послуг пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно-технічного навчання, підвищення кваліфікації охоронника та/чи охоронця. Замовник виплачує Виконавцю плату за надання послуг за надання послуг у розмірі який визначається Актом виконаних робіт в кожному випадку окремо, шляхом перерахування грошових коштів на рахунковий рахунок Виконавця.

Також, аналогічний Договір укладений між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Стиль Медіа» (Виконавець), з іншої сторони, від 01 серпня 2014 року №112 (надалі — Договір №112).

Між Позивачем (Клієнт), з однієї сторони, та ТОВ «АСКОН ГРУП» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №84 про надання послуг по проведенню перевірки систем безпеки/охорони від 01 липня 2014 року (надалі — Договір №84).

У відповідності до п. 1.1, п. 1.2, п. 3.1 Договору №84, предметом цього Договору є надання Виконавцем за плату послуг по проведенню перевірки систем безпеки Клієнта, протягом терміну дії цього Договору. Послуги по цьому Договору надаються Виконавцем по самостійно розробленому та узгодженому з Клієнтом графіку. Клієнт не пізніше ніж через 3 (три) робочих дня після підписання цього Договору обома сторонами, передає Виконавцю у письмовому вигляді заявку на проведення перевірки системи безпеки, в якій Клієнт зобов'язаний вказати перелік питань по яким буде виконуватись перевірки системи безпеки. Цю заявку Клієнт зобов'язаний підписати особисто та завірити своєю печаткою.

Крім того, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА ЛЮКС» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №31 про надання юридичних послуг від 01.02.2014 року (надалі — Договір №31).

У відповідності до п. 1.3, п. 2.1 — п. 2.4 Договору №31, під юридичними послугами в даному договорі є вчинені виконавцем дії або сукупність, що спрямовані на захист прав та законних інтересів замовника, підготовку аналітичних та експертних висновків з питань застосування законодавства, підготовку проектів договорів і процесуальних документів, а також вжиття інших заходів з метою забезпечення законності та правопорядку. Виконавець зобов'язується надавати юридичні послуги Замовнику на підставах, в порядку та в обсязі, визначеному у договорі за погодженням сторін. Юридичні послуги, що надаються на підставі цього договору можуть мати одноразовий чи систематичний характер і складаються з комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої Замовником. Види, характер, обсяг, порядок надання і строки юридичних послуг визначаються Сторонами в умовах даного Договору. Окремі вимоги щодо Предмету даного Договору, не встановлені у п. 2.1, п. 2.2 Договору, можуть визначатися у додатку та чи додатках до нього.

Також, аналогічний Договір укладений між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА ЛЮКС» (Виконавець), з іншої сторони, 01 серпня 2014 року №58 (надалі — Договір №58).

Між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №140 від 01 серпня 2014 року з надання послуг по проведенню перевірки систем безпеки/охорони, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги з перевірки систем безпеки Клієнта, що включає в себе виїзд експертів на об’єкт Клієнта.

Крім того, в матеріалах справи містяться Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців контрагентів Позивача; Витяги з реєстру платника податку на додану вартість контрагентів Позивача; Протоколи та Накази щодо призначення директорів контрагентів Позивача та банківські виписки, які Судом досліджено, а копії залучено до матеріалів справи.

Судом досліджено первинну документацію та встановлено, що в вищезазначених документах – зазначено, які послуги надавалися всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах їх господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Оскільки матеріали справи містять податкові накладні, надані Позивачу його контрагентом, Відповідачем в акті перевірки не зазначено жодних посилань щодо несплати ними податку на додану вартість до бюджету, судом вбачаються неправомірними посилання відповідача, викладені в акті перевірки.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагентів Позивача було ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних юридичних осіб під час укладання та виконання договору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Згідно з п. 201.1 ст. 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до ст. 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори укладені з метою настання реальних обставин, а тому, висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Окрім вищевикладеного, Суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Слід відмітити, що Контролюючим органом не було надано рішення суду у цивільній, адміністративній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених Позивачем (Контрагентами Позивача) господарських операцій, а надані докази не відповідають вимогам ст. 72 КАС України.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень Відповідача про фіктивність проведених Позивачем господарських операцій.

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Як вбачається з акту перевірки, Відповідач прийшов до висновку про порушення Позивачем податкової дисципліни та про нереальність (безтоварність) господарських операцій між позивачем і названими контрагентом ґрунтуються лише на даних АІС ДФС України «Податковий блок» про неможливість проведення зустрічних звірок по ланцюгу суб’єктів господарювання.

Отже, Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо господарських правовідносин Позивача з його контрагентами, разом з тим, Позивачем надано відповідні документальні докази щодо фактичного здійснення господарських операцій та мети їх здійснення.

Враховуючи вищевикладене, Суд прийшов до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Відповідачем прийнято протиправно, тому воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги Позивача задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «БАР'ЄР. БЕЗПЕКА БІЗНЕСУ» (код ЄДРПОУ 36558405) судові витрати у розмірі 8638,80 грн. (вісім тисяч шістсот тридцять вісім гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук