Справа № 826/5727/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2017 року № 826/5727/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого суддів Федорчука А.Б., суддів: Келеберди В.І., Мазур А.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова М.В.; зобов'язати Відповідача скасувати незаконну постанову від 21.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження №42340762; зобов'язати Відповідача відновити виконавче провадження №42340762.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що рішення суду фактично не було виконано, а тому, Відповідачем передчасно здійснено закінчення виконавчого провадження №42340762.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи за її відсутності в письмовому провадженні.

Представник Відповідача проти позову заперечив, посилаючись при цьому на те, що постанова суду за виконавчим листом виконана повністю.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники сторін, судом прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним державним виконавцем ДВС України 05 березня 2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42340762 з виконання рішення № 12895/08, виданого 09 січня 2014 року Європейським судом з прав людини про: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000,00 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, у заявах, зазначених у додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної коди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежів; (b) зі спливом зазначеного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

У подальшому, 30 жовтня 2014 року, головним державним виконавцем ДВС України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340762.

Не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження, Позивачем було оскаржено її в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 03.02.2015 року у справі №826/20230/14, залишеною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2015 року без змін, позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме визнано протиправними дії Державної виконавчої служби України щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 42340762; визнано протиправною та скасовано постанову від 30 жовтня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340762; зобов'язано Державну виконавчу службу України вчинити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження ВП № 42340762. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.05.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

На підставі вказаних рішень суду Відповідачем 30.06.2015 року прийнято постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2014 року.

Одночасно 30.06.2015 року прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження №42340762 щодо виконання рішення від 09.01.2014 року №12895/08.

В подальшому головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим М.В. прийнято постанову від 21.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження №42340762 на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», п.5 ст.8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Позивач вважає, що спірна постанова прийнята Відповідачем з порушенням вимог законодавства, а тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтуваність позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ст. 2, ч.ч. 3-6 ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у п. «б» ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у ч. 3 цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного та у повному обсязі виконання судового рішення згідно з виконавчим документом.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання рішення суду в повному обсязі, а саме грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3004 від 12.09.2014 року у розмірі 33554,89 грн. (еквівалент 2000 євро) та платіжним дорученням Міністерства юстиції України №7576 від 16.10.2014 року перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду у розмірі 506,01 грн. Згідно інформації, наданої управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 10.03.2016 року №1040/04-31/04, рішення національного суду виконано фактично у повному обсязі, також зазначено, що згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №876/10953/14 від 06.04.2015 року колегія суддів вважає постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2011 року, котра набрала законної сили, виконаною повністю.

Як вбачається зі змісту рішення Європейського суду, що підлягають виконанню, зокрема, постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 листопада 2007 року та постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2009 року (зі змінами, внесеними постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року).

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 листопада 2007 року у справі № 2-а-107/07, яка набрала законної сили 23 жовтня 2008 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Володимир-Волинському Волинської області здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи із 09 липня 2007 року.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2009 року у справі № 2-а-1875/09, у свою чергу, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Володимир-Волинському Волинської області: виплатити позивачу недоплачену частину пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період із 09 липня 2007 року по грудень 2009 року включно у розмірі 3057,67 грн. та грошову компенсацію за втрату частини недоплаченої пенсії за віком у зв'язку з порушенням строків її виплати за період із 09 липня 2007 року по грудень 2009 року включно у розмірі 563,60 грн., всього 3621,27 грн.; здійснювати щомісячно виплату позивача перерахованої пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року у справі № 4060/10/9104 постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2009 року у справі № 2-а-1875/09 в частині задоволення позову позивача скасовано та прийнято нову постанову, якою, зокрема, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Володимир-Волинському Волинської області: провести нарахування та виплату позивачу передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» за період із 09 липня по 31 грудня 2007 року та із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року, з урахуванням проведених виплат; починаючи із 01 січня 2010 року здійснювати нарахування та виплату позивачу передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд вважає за необхідне зазначити, що з постанови від 06.04.2015 року у справі №876/10953/14 колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у встановлено наступне.

Згідно інформаційного листа ВАСУ від 22.07.2011 року та від 06.09.2011 року роз'яснено, що до набрання чинності нормативно-правового акту КМУ, прийнятого на виконання вимог пункту 4 Прикінцевих положення Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», тобто в даному випадку до 22.07.2011 року, застосуванню підлягають положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З 23.07.2011 року правомірність дій суб`єктів владних повноважень в даній категорії справ необхідно перевіряти на відповідність вимогам Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» та постанови КМУ від 06.07.2011 року №745.

На виконання пункту 7 Закону України від 14.06.2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», пунктом 6 якої встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 49,80 грн. З 01.11.2011 року ОСОБА_2 виплачувалось підвищення до пенсії як «дитині війни» в розмірі 49,80 грн.

Колегія суддів у цій справі зазначала, що розмір нарахування та виплати підвищення «дітям війни» з 2012 року визначено постановою КМУ від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», якою визначено, що з метою здійснення у 2012 році заходів поетапного до 2015 року підвищення рівня найбільш вразливих верств населення установити, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення встановлене ст.6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

У зв'язку із змінами, внесеними 25.03.2014 року Постановою кабінету Міністрів України № 112 до постанови Уряду від 28.12.2011 року № 1381 установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновків, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі, відділу Державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції, управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області є правомірними та такими, що відповідають законодавству України, оскільки згідно інформаційного листа ВАСУ від 22.07.2011 року та від 06.09.2011 року, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2011 року, котра набрала законної сили, виконана повністю.

В силу ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова від 06.04.2015 року у справі №876/10953/14 набрала законної сили 06.04.2015 року.

Таким чином, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2011 року, на виконання якої виданий виконавчий лист № 2-а-1875/09, фактично виконана.

Отже, враховуючи вказані обставини, державним виконавцем обґрунтовано та у відповідності до вимог п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження..

Слід також звернути увагу, що у позовній заяві Позивач посилається виключно на необґрунтованість на протиправність прийнятої постанови Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/10953/14, що, в свою чергу, не може бути предметом розгляду та дослідження даної справи, зокрема у даній справі не встановлюється правильність розміру та розрахунку необхідної суми виплати Позивачу. Натомість жодних скарг або посилань щодо відсутності сплати вказаних коштів за виконавчим документом до суду не надано.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Суддів В.І. Келеберда

А.С. Мазур