Справа № 203/2452/17(2-а/0203/145/2017)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2017 рокусправа № 203/2452/17(2-а/0203/145/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року у справі №203/2452/17(2-а/0203/145/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпро про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії із врахуванням фактично сплачених сум пенсій за період з 18 березня 2016 року, з врахуванням страхового стажу роботи у закордонному відрядженні з 23.06.1985 року по 25.08.1989 року за межами СРСР, в Монгольській Народній Республіці.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав неправомірною відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі у зарахуванні ОСОБА_1 пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стажу роботи трудовий стаж з 23 червня 1985 року по 25 серпня 1989 року на Приаргунському управлінні будівництва та Приаргунському гірничо-хімічному комбінаті у закордонному відрядженні в Монгольській Народній республіці та зобов'язав Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі зарахувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, до стажу для призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи: на Приаргунському управлінні будівництва на посаді сторожа охорони будівельних об'єктів і службових приміщень на час заміщення відсутнього тресту «Ердесстрой» закордонпідприємства, в період з 23 червня 1985 року по 31 грудня 1988 року у закордонному відрядженні в Монгольській народній республіці; на Приаргунському гірничо-хімічному комбінаті на посаді сторожа охорони будівельних об'єктів і службових приміщень будівельно-монтажного тресту гірничодобувального підприємства в період з 01 січня 1989 року по 10 квітня 1989 року у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці; на Приаргунському гірничо-хімічному комбінаті на посаді прибиральника ЖКГ гірничодобувального закордон підприємства в період з 11 квітня 1989 року по 25 серпня 1989 року у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням цього стажу за період з 01 квітня 2016 року.

Не погодившись із постановою суду, Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у місті Дніпро подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до двосторонньої Угоди між Урядом Союзу Радянських Соціалістичних Республік і Урядом Монгольської Народної Республіки про соціальне забезпечення від 06.04.1981 року відповідачу для врахування страхового стажу необхідно отримати підтвердження від Монгольської Народної Республіки, проте відповіді на запити до пенсійного органу не надходять, а отже відсутні підстави для його зарахування позивачу.

У судовому засіданні представник відповідача Альков Д.С. (довіреність № 905/01/33 від 20.01.2017 року) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Позивач, належним чином повідомлена про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, до суду, не прибула, про причини неприбуття не повідомила.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Здійснюючи перевірку законності та обґрунтованості оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів керується приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Наявними у справі належними та допустимими письмовими доказами підтверджуються обставини того, що з 01.05.2009 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». 18 березня 2016 року позивач звернулась із заявою до відповідача про перерахунок пенсії та проханням зарахувати час її роботи на території Монголії з 1985 року по 1989 рік. Листами від 04.05.2016 року вих.№3562-16, від 09.11.2016 року вих.№ЗА-5974150, від 21.11.2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було повідомлено позивача про те, що перевірка наданих позивачем архівних довідок триває. Згідно статей 4, 14 двосторонньої Угоди між Урядом Союзу Радянських Соціалістичних Республік і Урядом Монгольської Народної Республіки про соціальне забезпечення від 06.04.1981 року Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України документи позивача неодноразово направляються до компетентних органів Монгольської Народної Республіки з проханням надати допомогу у підтвердженні трудового стажу позивача на території Монголії з 23.06.1985 року по 31.12.1988 року у тресті «Эрдэсстрой», з 01.01.1989 року по 10.04.1989 року та з 10.06.1989 року по 25.08.1989 року на гірничовидобувному загранпідприємстві «Эрдэс». Проте, відповідь не надходила. Листом від 25.05.2017 року вих.№901/03/21 Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у місті Дніпро відмовлено позивачу у зарахуванні стажу роботи в закордонному відрядженні у Монгольській Народній Республіці з підстави відсутності підтвердження компетентних органів вказаної країни.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що на час закордонного відрядження позивач залишалась працівником підприємства та установи резидентів СРСР, тому дія зазначеної Угоди між Урядом СРСР та Урядом МНР на неї не розповсюджується. Оскільки позивач звернувся за перерахунком пенсії та надала необхідні документи щодо підтвердження стажу роботи у закордонному відрядженні в Монгольській Народній Республіці 18 березня 2016 року, такий стаж має бути зарахований для визначення пенсії.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Факт роботи позивача в період роботи з 23.06.1985 року по 25.08.1989 року в Монгольській Народній Республіці відповідачем не оспорюється, однак не врахований виключно з підстав не надходження на його запити інформації від компетентних органів Монгольської Народної Республіки.

Відповідно до пункту 42 «Правил про умови праці радянських робітників за кордоном», затвердженими Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25.12.1974 року №365 вбачається, що соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідними міністерствами та відомствами сплата в СРСР у централізованому порядку страхових внесків у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам у радянській та іноземній валютах.

Таким чином, відрахування внесків на державне соціальне страхування підприємствами під час перебування позивача у закордонному відрядженні проводилося централізовано на підставі діючого на той час пенсійного законодавства, і така сплата страхових внесків на його соціальне страхування була обов'язком підприємства та проводилася від усієї суми нарахованої заробітної плати незалежно від того, в якій валюті вона була виплачена, оскільки даний період підлягав державному соціальному страхуванню, що є належним підтвердженням факту сплати із заробітку позивача страхових внесків на державне соціальне страхування до страхових фондів та зарахування цього періоду до страхового стражу.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до пункту 23 вищевказаної постанови документи повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно частини 4 статті 24 вищезазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно довідки Приаргунського гірничо-хімічного комбінату від 06 вересня 1989 року № 39-06/1052, позивач працювала: в Приаргунському управлінні будівництва сторожем охорони будівельних об'єктів і службових приміщень на час заміщення відсутнього тресту «Ердесстрой» закордонпідприємства, з 23.06.1985 року по 31.12.1988 року; в Приаргунському гірничо-хімічному комбінаті - сторожем охорони будівельних об'єктів і службових приміщень будівельно-монтажного тресту гірничодобувального підприємства з 01.01.1989 року по 10.04.1989 року; в Приаргунському гірничо-хімічному комбінаті прибиральницею ЖКГ гірничодобувального закордонпідприємства з 11.04.1989 року по 25.08.1989 року. Зі змісту вказаної довідки та довідки від 14.03.1989 року, підписаної консулом Генконсульства СРСР в м.Чойбалсане вбачається, що ОСОБА_1 у період з 17.12.1984 року по 17.12.1989 року перебувала у довготривалому загранвідрядженні в Монгольській Народній Республіці за місцем служби чоловіка (військовослужбовця). Архівною довідкою від адміністрації муніципального району «Місто Краснокам'янськ і Краснокам'янський район» Забайкальського краю Російської Федерації та ПАТ «Приаргунське виробниче гірничо-хімічне об'єднання» підтверджується періоди роботи позивача із зазначення необхідної інформації (наказів та посад).

Відповідно до пункту 108 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 «Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» робота громадян СРСР за кордоном по найму зараховується в стаж, що дає право на пенсію.

Тобто, перебування ОСОБА_1 у довготривалому загранвідрядженні з 23.06.1985 року по 25.08.1989 року має бути зараховано до стажу, що дає останній право на пенсію на підставі діючого на той час законодавства.

10 грудня 1991 року набула чинності «Угода про створення Співдружності Незалежних Держав», стороною якої є Україна та яка також захищає права громадян в області пенсійного забезпечення, які набули право на пенсійне забезпечення на їх території чи на територіях інших республік за період їх входження до СРСР та реалізують дане право на території держав-учасників Угоди. Даною Угодою також визначено, що всі необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасників СНД і держав, що входили до складу СРСР до 01 грудня 1991 року приймаються на території держав-учасників Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів правомірності прийняття рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу.

Разом з цим, в резолютивній частині суд першої інстанції суд зобов'язав відповідача зарахувати спірні періоди до стажу для призначення позивачу пенсії відповідно до п. а) ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, адміністративний позов такої вимоги не містив. У мотивувальній частині оскарженої постанови також відсутнє обґрунтування застосування вказаної норми права до спірних правовідносин та виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача. Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі не наведено доводів щодо помилковості висновку суду першої інстанції в цій частині, а наведені апелянтом обставини не є підставами для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зарахування спірного стажу роботи має бути здійснено до загального (трудового) стажу роботи, оскільки докази того, що позивач працювала повний робочий день на підземних роботах в період з 23.06.1985 року по 25.08.1989 року - у справі відсутні. При цьому, сторони не позбавлені процесуальної можливості звернутись до суду першої інстанції за роз'ясненням порядку виконання рішення суду.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року у справі №203/2452/17(2-а/0203/145/2017) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і є остаточною та оскарженню не підлягає, відповідно до частини 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук