Справа № 826/1615/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 листопада 2017 року 12:50 справа №826/1615/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Головного територіального управління юстиції у місті Києві 2. Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві
третя особаСвятошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) поновити його на посаді державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві; 2) стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; 3) зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що звільнення його є незаконним. Позивач зазначає, що будучи патріотично налаштованим громадянином своєї країни та усвідомлюючи всю небезпеку державної цілісності та суверенітету України, будучи державним службовцем, 18 серпня 2014 року він подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, починаючи з 01 вересня 2014 року. Заява була погоджена начальником відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, а ним відпрацьовано два тижні та передано 22.08.2014 дільницю №29 старшому державному виконавцю Гуріній Д.І. Після того, як начальник відділу запевнила його про передачу заяви про звільнення на підпис до Головного управління юстиції, він з 05 вересня 2014 року почав проходити підготовку у смт. Нові Петрівці для участі в бойових діях як доброволець. Тривалий час перебував за межами міста Києва і за місцем роботи не з'являвся, про що повідомив у пояснювальній записці на ім'я начальника Головного управління юстиції у м. Києві від 19 жовтня 2014 року. Однак, заява про звільнення за власним бажанням передана не була, а керівництвом було складено декілька безпідставних актів про відсутність його на робочому місці та невиконання ним службових обов'язків. Саме тому 15 жовтня 2014 року ним повторно подана заява про звільнення за власним бажанням з 28 жовтня 2014 року, яка безпідставно не була задоволена, натомість до нього незаконно застосовано захід стягнення - звільнення. У порушення вимог статей 47, 149 Кодексу законів про працю України копія наказу не видана у день звільнення, а стягнення не повідомлено під розписку. Причини звільнення, передбачені у пункті 4 статті 40 вказаного кодексу не відповідають дійсності, оскільки він був відсутній на роботі з поважних причин. Позивач вважає, що він звільнений без законної підстави, а тому відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України підлягає поновленню на роботі з виплатою середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Незаконні дії призвели до його моральних переживань. Перебуваючи в зоні АТО він втратив душевний спокій, постійно перебував в роздратованому стані, захищаючи життя українців, отримавши поранення і контузію середнього ступеня, переживає ганебне ставлення до себе.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2017 відкрито провадження в адміністративній справі; залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві та Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у якості третіх осіб на стороні відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2017 залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві у якості співвідповідача та виключено його зі складу третіх осіб.

У судове засідання 25 травня 2017 року представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання, не з'явився. Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві у письмових поясненнях на позов просить розглядати справу за відсутності свого представника.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 15 грудня 2011 року №2649/03 ОСОБА_1 призначений на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 03 серпня 2012 року №209/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 відповідно до статті 14 Закону України "Про державну службу" застосовано захід дисциплінованого впливу у вигляді затримки строком до одного року у призначенні на вищу посаду.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 24 вересня 2012 року №279/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 відповідно до статті 14 Закону України "Про державну службу" застосовано захід дисциплінованого впливу у вигляді затримки строком до одного року у присвоєнні чергового рангу.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 15 листопада 2012 року №348/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 застосовано захід дисциплінованого впливу у вигляді стягнення у вигляді догани.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 18 вересня 2014 року №159/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 відповідно до статей 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 26 вересня 2014 року №170/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 відповідно до статей 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 29.09.2014 про те, що 29 вересня 2014 року у службовий кабінет начальника відділу запросили державного виконавця відділу ОСОБА_1, якому запропонували надати письмове пояснення з приводу його відсутності на роботі 29 вересня 2014 року в період з 9.00 до 13.00.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 29 вересня 2014 року №2-а про те, що державний виконавець відділу ОСОБА_1 відсутній на робочому місці 29 вересня 2014 року в період з 9.00 до 13.00 та з 15.00 до 18.00, у книзі виходу на роботу його підпис відсутній.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 30 вересня 2014 року про те, що 30 вересня 2014 року у зв'язку з відсутністю на робочому місці державного виконавця ОСОБА_1, з метою з'ясування причин відсутності, заступником начальника відділу Кенюк Л.В. здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 та запропоновано йому надати пояснення з приводу відсутності його на роботі та не здачі здавального опису завершених виконавчих проваджень, відсутності акту передачі виконавчих проваджень. У відповідь ОСОБА_1 повідомив, що вважає себе таким, що звільнився.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 30 вересня 2014 року №2-б про те, що державний виконавець відділу ОСОБА_1 відсутній на робочому місці 30 вересня 2014 року в період з 9.00 до 18.00, у книзі виходу на роботу його підпис відсутній.

Такі самі акти складені у період з 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 10 жовтня 2014 року.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві надіслала державному виконавцю відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 листа від 15 жовтня 2014 року №800/08-17, в якому просила терміново надати до управління кадрової роботи та державної служби документ, який би підтверджував поважність відсутності на роботі.

Начальник Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві надав начальнику Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві подання про вирішення питання про застосування до державного виконавця ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни заходу стягнення у вигляді звільнення. Подання зареєстровано у Головному управління юстиції у м. Києві 15 жовтня 2014 року за №23/39/11031.

ОСОБА_1 подав до Головного управління юстиції у м. Києві заяву про звільнення з посади державного виконавця за власним бажанням з 28 жовтня 2014 року. Заява зареєстрована в Головному управлінні юстиції у м. Києві 15 жовтня 2014 року за №23/39/11035.

ОСОБА_1 надав Головному управлінню юстиції у м. Києві письмові пояснення від 19 жовтня 2014 року, в яких зазначив, що 18 серпня 2014 року начальнику відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції ним було подано заяву про звільнення з посади державного виконавця. Заяву було погоджено начальником управління та районним керівником відділу державної виконавчої служби. 22 серпня 2014 року він передав дільницю №29 та відпрацював після цього два тижні. ОСОБА_1 вказав, що його запевнили, що документи про звільнення його з посади будуть передані до Головного управління юстиції у м. Києві. З 5 вересня 2014 року він проходив військову службу в смт Нові Петрівці як доброволець. У зв'язку з тим, що більшість часу він знаходиться за межами Києва та враховуючи той факт, що свої зобов'язання виконав, на роботу не з'являвся. Проте йому стало відомо, що документи про звільнення передано не було, більш того районним керівництвом складено акти про відсутність на робочому місці та направлено подання про звільнення.

Начальник відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо наданих пояснень державного виконавця ОСОБА_1 повідомив начальника Головного управління юстиції у м. Києві про те, що заява про звільнення із займаної посади за власним бажанням ОСОБА_5 начальнику відділу на погодження не подавалась.

Згідно з наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 27 жовтня 2014 року №2611/03 до ОСОБА_1 відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни застосовано захід стягнення у вигляді звільнення з посади державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за певні періоди.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві у листі від 14 листопада 2014 року №926/08-17 повідомив ОСОБА_1 про наказ від 27 жовтня 2014 року №2611/03 про звільнення його із займаної посади та про необхідність з'явитися до управління для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Лист 14 листопада 2014 року №926/08-17 направлений на адресу ОСОБА_1 19 листопада 2014 року та вручений останньому 1 грудня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення зі штрих-кодами 01 2 та 036 2.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві направив на адресу ОСОБА_1 лист від 15 грудня 2014 року №1071/0817, в якому повторно повідомив про наказ від 27 жовтня 2014 року №2611/03 про звільнення його із займаної посади та про необхідність з'явитися до управління для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Згідно із записом в особовій картці (сторінка 4), копія якої наявна в матеріалах справи, позивач отримав трудову книжку 11 травня 2016 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, суд встановив, що правовою підставою для прийняття наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 27 жовтня 2014 року №2611/03 про звільнення ОСОБА_1 з посади державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві є пункт 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України - розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Фактичною підставою для прийняття вказаного наказу слугували факти відсутності ОСОБА_1 на роботі 29, 30 вересня 2014 року та 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10 жовтня 2014 року без поважних причин.

Прогул є дисциплінарним проступком, порядок та строки застосування стягнення за його вчинення визначаються статтями 147 - 149 Кодексу законів про працю України.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців закріплені в таких нормативних актах, як Кодекс законів про працю України, Закон України "Про державну службу", інших спеціальних законах, статутах і положеннях про дисципліну.

Згідно зі статтею 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Статтями 148 - 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) є грубим порушенням трудової дисципліни і тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148-151 Кодексу законів про працю України.

Для встановлення факту прогулу суду необхідно з'ясувати поважність причини відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Позивач зазначає, що поважними причинами відсутності його на робочому місці є факт подання ним 18 серпня 2014 року заяви про звільнення за власним бажанням за два тижні, як це вимагає закон, і переконання в тому, що його буде звільнено. Також позивач зазначає, що у період його відсутності на роботі він з 05 вересня 2014 року проходив військову службу в смт Нові Петрівці як доброволець.

Водночас позивач не надає таким доводам жодного доказу.

Відповідач обставини щодо подання позивачем 18 серпня 2014 року заяви про звільнення за власним бажанням за два тижні, як це вимагає закон, та погодження такої заяви керівником заперечує.

Зважаючи на відсутність жодних доказів подання позивачем такої заяви та заперечення позивача щодо такого факту, цей факт є непідтвердженим.

Натомість, відсутність позивача на роботі у період з 29, 30 вересня 2014 року та 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10 жовтня 2014 року без поважних причин, зафіксовано відповідачем у відповідних актах, у листі про необхідність надання поважності причин такій відсутності, скерованому позивачеві, а також у поданні про застосування до позивача заходу стягнення - звільнення.

Оцінюючи доводи позивача, якими він обґрунтовує поважність причин відсутності його на роботі, а саме: проходження ним як добровольцем з 5 вересня 2014 року військової служби в смт Нові Петрівці, суд виходить з такого.

Статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Тому, добровільне бажання громадянина виконати такий громадянський обов'язок викликає найвище схвалення і шану суду.

Держава також у статті 119 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) закріпила гарантії та пільги працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію",

Так, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас суд зазначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, для збереження за працівником, про якого йдеться у статті 119 Кодексу законів про працю України, місця роботи і посади протягом одного року, у роботодавця мають бути документальне підтвердження наведених у цій статті закону обставин. Працівник має повідомити про це роботодавця.

Натомість, суд встановив, що позивач не звертався до відповідача із письмовою заявою про вступ з 05 вересня 2014 року на військову службу під час мобілізації за особистим бажанням, що б мало наслідком поширення на нього зазначених пільг і гарантій і у відповідача не було підстав вважати, що позивач у період з 29 по 10 жовтня 2014 року відсутній на роботі з поважних причин. Позивач також не вказує, що відповідачем порушена стаття 119 Кодексу законів про працю України.

Суд також встановив, що належно оформлена трудова книжка та копія наказу про звільнення з роботи не видана позивачу у день звільнення, як того вимагає статті 47 Кодексу законів про працю України, з об'єктивних причин - відсутності позивача за місцем роботи.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві у листі від 14 листопада 2014 року №926/08-17 повідомив ОСОБА_1 про наказ від 27 жовтня 2014 року №2611/03 про звільнення його із займаної посади та про необхідність з'явитися до управління для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Лист 14 листопада 2014 року №926/08-17 направлений на адресу ОСОБА_1 19 листопада 2014 року та вручений останньому 01 грудня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення зі штрих-кодами 01 2 та 036 2.

При цьому суд, виходячи з такого критерію оцінки наказу про звільнення як пропорційність, що полягає у дотриманні необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення відповідача про застосування заходу стягнення - звільнення за грубе порушення трудової дисципліни, встановив, що несприятливі наслідки для позивача від отримання позивачем трудової книжки та копії наказу про звільнення з роботи не в день звільнення не скасовують факту грубого порушення трудової дисципліни - відсутності на роботі у період з 29 вересня 2014 року по 10 жовтня 2014 року без поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, доведено правомірність свого наказу про застосування до позивача стягнення у вигляді звільнення. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко