Справа № 300/809/17
Суддя: Софілканич О. А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 300/809/17

01.12.2017 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., при секретарі судового засідання Балецькому С.М., з участю позивача ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3, представника відповідача- Басюка М.В., третьої особи ОСОБА_4, її представника- Пижика Е.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Верхньоворітської сільської ради Воловецького району, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_4 про скасування рішення одинадцятої сесії сьомого скликання Верхньоворітської сільської ради №128 від 09.11.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 13.10.2017 року звернувся в суд з вищезазначеним позовом, який мотивував тим, що у травні 2017 року він подав до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки по вул.Л.Українки, 462 у с.Верхні Ворота. На початку червня 2017 року йому стало відомо про те, що 09.11.2016 року Верхньоворітська сільська рада прийняла рішення №128, згідно якого затвердила дорогою загального користування (під'їздом) землі шириною 4.5 м. та довжиною 30 м. у с.Верхні Ворота по вул.Л.Українки біля дворогосподарств №462 та №463, що впливає на вирішення його заяви, оскільки вказана частина земельної ділянки знаходилася у користуванні його батька, спадщину після смерті якого він прийняв. Вважає дане рішення таким, що прийняте всупереч чинного законодавства, в інтересах однієї особи, з порушенням порядку встановлення доріг загального користування, у зв'язку з чим порушено його права, тому просить суд визнати вказане рішення незаконним та скасувати.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вважає його безпідставним, а оскаржуване рішення таким, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особа та її представник проти задоволення позову заперечили.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у судове засідання не з'явився, надіслав письмове пояснення по справі, позов підтримує, вважає його обґрунтованим.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією, чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 19, 140 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Пункт 2 статті 4 Європейської Хартії місцевого самоврядування передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Спеціальним законом, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в ОСОБА_5, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України "Про місцеве самоврядування в ОСОБА_5".

Згідно статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_5» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_5», до компетенції місцевих рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння під номером 462 по вул.Л.Українки у с.Верхні Ворота Воловецького району (а.с.22).

Згідно довідки виконкому Верхньоворітської сільської ради №2007 від 06.11.2017 року ОСОБА_6, який помер 14.01.2014 року, (батько позивача), згідно погосподарської книги мав у користуванні земельні ділянки загальною площею 1.3 га за адресою: с.Верхні Ворота, вул.Л.Українки, 462 (а.с.71).

Земельні ділянки у вказаному розмірі після смерті батька перебувають у користуванні позивача, який сплачує за це земельний податок, нарахований на підставі даних Верхньоворітської сільської ради (а.с.66-70).

09.11.2016 року одинадцятою сесією сьомого скликання Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області прийнято рішення №128 «Про затвердження дороги загального користування», яким землі сільської ради шириною 4.5 м. та довжиною 30 м. у с.Верхні Ворота по вул.Л.Українки біля дворогосподарств №462 та №463 затверджено дорогою загального користування (під'їздом) за рахунок земель сільської ради відповідно до план схеми, що додається (а.с.12-13).

На план-схемі відображено дорогу загального користування (вулицю) попри житлові будинки, пішохідний прохід та окремо встановлений рішенням під'їзд.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що даним рішенням відповідач фактично позбавив його права користування земельною ділянкою у розмірі, яким він користується та за який сплачує податок, і дана обставина унеможливлює подальше оформлення права власності на вказані ділянки через віднесення частини з них до дороги загального користування.

Стаття 19 Земельного кодексу України визначає категорії земель України за основним цільовим призначенням, зокрема, пунктом «б» вказаної статті передбачено таку категорію земель, як землі житлової та громадської забудови.

Згідно ст.38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (стаття 39 ЗК).

Згідно з п.2 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

У відповідності до ст.16 Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Частиною 9 ст.17 Закону зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на пять років.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється - ст.21 Закону.

Так, генеральний план села Верхні Ворота розроблений 1972 року, дію його продовжено рішенням 22 сесії VI скликання Верхньоворітської сільської ради від 15.02.2013 року №308.

На викопіюванні з Генерального плану села Верхні Ворота частини вулиці ОСОБА_5 чітко відображена дорога загального користування, обмежена з двох сторін рядами будинків.

Твердження представника відповідача про те, що рішенням сесії Верхньоворітської сільської ради №128 від 09.11.2016 року не встановлювалася нова дорога загального користування, а лише затверджувалися окремі деталі, розміри, конфігурація до вже існуючої дороги загального користування - не відповідає дійсності, оскільки як видно зі змісту рішення рада всупереч вимогам ст.ст. 16, 17, 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» саме затвердила дорогою загального користування (під'їздом) землі сільської ради, які раніше не відносилися до вже існуючої у генеральному плані дороги загального користування.

Як убачається з оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування підставою затвердження дороги загального користування стало усне звернення громадянки ОСОБА_4 з приводу численних земельних спорів з сусідом позивачем по справі.

Тобто, своїм рішенням рада визначила дорогою загального користування частину землі шириною 4.5 м та довжиною 30 м. біля дворогосподарств №462 та №463 в інтересах однієї особи - ОСОБА_4, без внесення відповідних змін до генерального плану населеного пункту та без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації.

Так, громадянка ОСОБА_4 використовує земельну ділянку площею 0,0765 га по вул.Л.Українки, 463 у с.Верхні Ворота Воловецького району згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК №027633 від 28.08.2002 року.

Згідно даного акта суміжним землекористувачем земельної ділянки від точки «Б» до до точки «В» (спірна межа земельної ділянки) зазначено позивача ОСОБА_6, який право власності на вказані землі у встановленому законом порядку не зареєстрував.

З показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 слідує, що ОСОБА_4 не мала заїзду зі сторони домоволодіння ОСОБА_2, а спірна ділянка завжди належала родині ОСОБА_2, яку вони використовували протягом десятиліть.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 ствердили, що спірна земельна ділянка завжди була для загального користування, а позивач привласнює її, маючи на меті самочинне будівництво на вказаній частині землі.

Дані показання свідків не являються належними та достатніми доказами щодо предмета спору, оскільки визначення статусу земельної ділянки як дороги загального користування має базуватися на письмових доказах, зокрема на офіційних документах, які б вказували про виділення органом місцевого самоврядування вказаної ділянки під таке використання в той чи інший час. Твердження свідків про режим спірної ділянки ґрунтується на власній оцінці тих обставин, що між домоволодіннями сторін існує частина земельної ділянки, яка використовувалася сусідами довільно, в тому числі і для проходу чи проїзду.

Із фотографій, на яких зафіксовано розташування домоволодіння позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4, в тому числі спірної земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 має чіткі межі з улаштованим по лінії межі металевим парканом та має під'їзд з іншої сторони від домоволодіння відповідача- з вулиці, яка на генеральному плані та план - схемі до оскаржуваного рішення зазначена дорогою загального користування.

Твердження третьої особи, що під'їзд, який на даний час нею використовується - є під'їздом сусіда ОСОБА_10, а не частиною її земельної ділянки, матеріалами справи не підтверджено, і з схематичного зображення меж земельних актів, що міститься у державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК №027633 не вбачається (а.с.112).

Крім цього, у відповідності до визначення термінів у ст.1 Закону України «Про автомобільний рух» автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів; а вулиця- автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Розглядаючи усну заяву третьої особи ОСОБА_4, сільська рада нормативно не обґрунтувала та документально не підтвердила узгодження у встановленому законодавством порядку необхідності улаштування між дворогосподарствами сторін саме дороги -як об'єкту транспортної інфраструктури.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Верхньоворітської сільської ради прийняте всупереч вимогам ст.ст.19, 140 Конституції України, ст.ст.16, 17, 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.39 Земельного кодексу України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; без дотримання принципу рівності та пропорційності, не в інтересах територіальної громади, а однієї особи, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з порушенням прав позивача на користування земельною ділянкою за адресою №462 по вул.Лесі Українки у с.Верхні Ворота Воловецького району та оформлення права власності на неї.

Враховуючи вищенаведене, позов ОСОБА_2 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 6, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України України, ст.ст.19, 140 Конституції України, ст.ст.16, 17, 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст.19, 38, 39 Земельного кодексу України, ст.ст.25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в ОСОБА_5", суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Верхньоворітської сільської ради Воловецького району, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_4 про скасування рішення одинадцятої сесії сьомого скликання Верхньоворітської сільської ради №128 від 09.11.2016 року - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення одинадцятої сесії сьомого скликання Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області №128 від 09.11.2016 року про затвердження дорогою загального користування (під"їздом) землі сільської ради шириною 4.5 м. та довжиною 30 м. у с.Верхні Ворота по вул.Л.Українки біля дворогосподарств №462 та №463.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Воловецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя: Софілканич О. А.