Справа № 314/1971/17(2-а/314/85/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції Капітонов Є.М.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
28 листопада 2017 рокусправа № 314/1971/17(2-а/314/85/2017)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року у справі №314/1971/17(2-а/314/85/2017) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства Оборони України (далі відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати відповідача призначити та нарахувати на його користь одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- стягнути з Міністерства оборони України витрати на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому 30.04.2010 року внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, встановлено інвалідність III групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 30.04.2010 року. Згідно витягу з протоколу №8 від 27.01.2017 року йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги МОУ, оскільки з військової служби він був звільнений 12.08.2005 року, а інвалідність була встановлена 23.05.2005 року, до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року №3597. Вважає відмову відповідача такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки інвалідність встановлена внаслідок захворювання отриманого під час проходження військової служби, а законом передбачена виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок проходження військової служби.
Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мали значення для вирішення справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що моментом набуття права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності (довідка до акта огляду СМЕК серії АД №142095 від 30.04.2010 року).
Право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Зазначив, що судом першої інстанції не захищено його права та інтереси, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням III групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Судами першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанцій підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, якій вперше встановлено інвалідність III групи 23.05.2005 року, внаслідок травми, пов`язаної із проходженням військової служби.
10 листопада 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно витягу з протоколу №8 від 27.01.2017 року засідання комісії з розгляду питань, повязаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги МОУ йому було відмовлено, на підставі того, що він був звільнений з військової служби - 12.08.2005 року, а інвалідність встановлена - 23.05.2005 року, до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597, Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обовязок і військову службу.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про виплату допомоги) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Аналогічні положення закріплені й у пункті 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, за змістом якого, зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 03.11.2006 року № 328-V, який набрав чинності з 01.01.2007 року, внесено зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема до статті 16 цього Закону.
До 01.01.2007 року статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було визначено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Отже, нормативно-правовий акт, що регулює правовідносини з виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, набрав чинності з 01.01.2007 року.
Тоді як, інвалідність IIІ групи позивачу встановлена 23.05.2005 року, тобто до набрання чинності нормативно-правового акту, що регулює правовідносини виплат грошової допомоги.
Посилання позивача на те, що інвалідність йому встановлена 30.04.2010 року згідно довідки МСЕК, колегією суддів вважає безпідставними, оскільки згідно наданої до суду довідки МСЕК, 30.04.2010 року медичний огляд позивача було здійснено повторно та підтверджено IIІ групу інвалідності.
В свою чергу, згідно витягу із протоколу від 27.01.2017 року, датою встановлення позивачу інвалідності є 23.05.2005 року, дата звільнення 12.08.2005 року, тобто інвалідність позивачу була встановлено ще під час проходження військової служби.
Із записів у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що наказом №10 від 15.07.2005 року його було звільнено в запас за п.63 «в» за станом здоров`я.
Отже, на момент настання інвалідності позивача, діючим в той час законодавством не було передбачено виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням військовослужбовцю інвалідності.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції з 01.01.2007 року, оскільки на момент встановлення інвалідності позивача ці норми не діяли.
За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року у справі №314/1971/17(2-а/314/85/2017) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва