Справа № 820/4594/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

28 листопада 2017 р. справа № 820/4594/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., за участю секретаря судового засідання - Цабеки К.Є., представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Во ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення, -

встановив:

Позивач, Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування рішення ВГІРФО ГУМВС України в Луганскій області від 15.02.2010 року з приводу скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_4 Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Аргументуючи заявлену вимогу зазначив, що позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області із письмовою заявою, в якій просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у звязку із непридатністю її до подальшого використання. 15.09.2017 року позивачу була надана відповідь про те, що Во ОСОБА_2 ОСОБА_3 УГІРФО ГУМВС України в Луганській області скасовано дозвіл на імміграцію, а тому обмін посвідки не буде здійснено. При цьому жодного рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу надано не було. Позивач, не погоджуючись із правомірністю рішення УГІРФО ГУМВС України в Луганській області про скасування дозволу на імміграцію від 15.02.2010 року, звернувся до суду із даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, надав до суду пояснення, що у зв'язку із проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, УДМС було вимушено залишити територію м.Луганська, службову документацію Управління та архівні матеріали відділу адресно-довідкової роботи УДМС не евакуйовано. Таким чином, надати до суду матеріали особової справи громадянки СРВ Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, рішення ВГІРФО УМВС України в Луганській області від 15.02.2010 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну не має можливості. Крім того, просив, позов розглянути за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не прибув.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач, Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_4, у 1990 році прибула до України з СРВ.

Управлінням громадянства і реєстрації фізичних осіб УМВС України в Луганській області (далі - ВГІРФО УМВС України в Луганській області) позивачу видано тимчасову посвідку на постійне проживання серії ЛГ ІГ №15178 від 04.03.2003 року.

З 18.05.2005 року Во ОСОБА_2 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

У позивача за час її постійного проживання в Україні 22.02.2006 року народилась дитина, Ву ОСОБА_2, яка є громадянкою України.

06.08.17 р. позивачем у зв'язку із досягненням 45-річного віку було подано до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області заяву від 06.08.17р. про обмін посвідки.

Листом № 04/1-23305 від 15.09.17 р. ГУ ДМС України в Харківській області, була надана відповідь, в якій було, зокрема, зазначено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянка СРВ Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, якій 15.02.2010 року рішенням УГІРФО ГУМВС України в Луганській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

На виконання вимог ч.4 ст.11 КАС України судом було витребувано спірне рішення від 15.02.2010 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

З наданих до суду пояснень представника відповідача вбачається, що у зв'язку із проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, УДМС було вимушено залишити територію м.Луганська, службову документацію Управління та архівні матеріали відділу адресно-довідкової роботи УДМС не евакуйовано. Таким чином, надати до суду матеріали особової справи громадянки СРВ Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, рішення ВГІРФО УМВС України в Луганській області від 15.02.2010 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну не має можливості.

Про існування даного рішення позивачу стало відомо 15.09.2017 року із листа Управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області №04/1-23305.

Таким чином, позивач звернувся до суду в межах визначених законом строку.

Суд, перевіряючи відповідність вчинених субєктом владних повноважень у спірних правовідносинах діянь вимогам ч.3 ст.2 КАС України, зазначає, що умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію" (далі Закон), Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (затверджено Постановою КМУ № 1983 від 26.12.2002р.; далі за текстом - Порядок №1983).

За визначенням ст.1 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Пунктом 6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції особи, яка є батьком, чоловіком (дружиною) іммігранта та його неповнолітні діти.

Відповідно до ст.6 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно з ст. 12 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами.

За приписами п.п. 21-23 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (п.22) ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Водночас з цим, суд бере до уваги приписи абз.4 п.4 розділу V Закону України "Про імміграцію", згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_4 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

У приєднаній до справі копії посвідки позивача на постійне проживання в Україні не згадано реквізити рішення про дозвіл на імміграцію, що за усталеною практикою має місце у випадку, коли відносно іноземця спочатку приймається рішення про надання дозволу на імміграцію, а потім вказане рішення реалізується у спосіб документування іноземця посвідкою.

Вказана обставина показує на те, що позивач одразу був документований посвідкою на постійне проживання в Україні у порядку абз.4 п.4 розділу V Закону України "Про імміграцію" без попереднього прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію.

Оскільки рішення про надання дозволу на імміграцію не приймалось і відносно позивача не повинно було прийматись у силу дії прямої норми права - абз.4 п.4 розділу V Закону України "Про імміграцію", то відповідач не мав жодних правових підстав для скасування неіснуючого рішення.

Окрім того, суд ураховує, що відповідач не подав жодних доказів правомірності спірного рішення, як-то: обвинувального вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; існування з боку іноземця загрози національній безпеці України чи громадському порядку в Україні; потреби в охороні здоров'я, захисті прав і законних інтересів громадян України (ст.12 Закону України «Про імміграцію»); порушення іноземців національних законів України.

Суд також враховує, що станом на момент прийняття рішення про надання іноземцю правової підстави для постійного знаходження на території України орган державної влади - ВГІРФО УМВС України в Луганській області повинен був перевірити надані іноземцем документи, виявити недостовірність чи неправдивість заявлених відомостей. Факт надання за визначеною законом процедурою іноземцю права на постійне знаходження на території України за відсутності обвинувальних вироків відносно працівників міграційного органу (тобто за відсутності встановленої, доведеної та визнаної злочинної змови) свідчить про відсутність перешкод у набутті іноземцем означеного права.

При цьому, суд зазначає, що фізична відсутність тексту спірного рішення субєкта владних повноважень (незалежно від причин, які це спричинили) з огляду на приписи ст.8 Конституції України, якими запроваджено принцип верховенства права і невідємну складову цього принципу у вигляді правила юридичної визначеності, на думку суду, не може слугувати законною підставою для відмови у позові приватної особи про скасування такого рішення.

Суд вважає, що у згаданому випадку слід неухильно керуватись приписами ч.2 ст.71 КАС України.

Відтак, оскільки у даному спорі субєкт владних повноважень визнає реальність існування спірного рішення, однак не довів правомірності юридичних мотивів та обґрунтованості фактичних мотивів, покладених в основу спірного рішення, то в силу імперативних приписів ч.1 ст.2 КАС України, котрі визначають завдання адміністративного судочинства, вимогу про скасування спірного рішення субєкта владних повноважень належить задовольнити.

Вказане не створює жодних перешкод для подальшої реалізації субєктом владних повноважень управлінської функції у встановленому законодавством порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про скасування Рішення ГУ ДМС України в Луганській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.02.2010 року.

Розподіл судових витрат здійснити за правилами ст.94 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 129 Конституції України, ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд,

постановив:

Адміністративний позов Во ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення УГІРФО ГУМВС України в Луганскій області від 15.02.2010 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_4 Во ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути на користь Во ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м.Харків, вул.Пушкінська, 79/1, гуртожиток) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Луганській області (93400, м.Сєвєродонецьк, вул.Партизанська, 12).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови буде виготовлено 01.12.2017 року.

Суддя Старосєльцева О.В.