Справа № 804/7489/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 листопада 2017 р. Справа № 804/7489/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Архрозвиток», ОСОБА_8, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович, Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Архрозвиток», ОСОБА_8, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович, Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в якому позивачі просять:

визнати протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32375956 від 16.11.2016 року, прийняте Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною.

У відповідності до вимог пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали суд прийшов до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Як зазначають позивачі в позовній заяві, ОСОБА_1 є власником 1/4 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.06.1991 року, видане Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті чоловіка ОСОБА_10, за реєстром № 2 - 1846, яке в цілому складається з житлового будинку А-1, житлового будинку Б-1 та інших споруд.

Це свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 13.06.1991 року зареєстроване КП « МБТІ» 20.06.1991 році і записане в реєстрову книгу під № 545 за реєстровим 114, в якому вказано, що домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому складається з двох будинків.

26 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на землю серія НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

У додатку № 788338 до Державного акту на право власності на землю у списку співвласників земельної ділянки вказані:

ОСОБА_1 на 1/2 частку у спільній власності на землю; ОСОБА_5 на 1/12 частку у спільній власності на землю; ОСОБА_6 на 1/12 частку у спільній власності на землю; ОСОБА_7 на 1/12 частку у спільній власності на землю; ОСОБА_11 на 1/4 частку у спільній власності на землю.

ОСОБА_1 забажала скласти на свою доньку ОСОБА_12 заповіт та звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. для його оформлення.

Однак при отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою № 92797163 від 25.07.2017 року з'ясувалося, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, яке повинно складатися з двох будинків літ.А-1 та літ.Б-1, складається з одного будинку літ. А-2 на ім'я ОСОБА_8.

В постанові державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори від 17 серпня 2017 року про відмову у вчинені нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом гр. ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та гр. ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, вказано:

згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР № 5575 від 03.05.2017 року станом на дату останньої інвентаризації 02.11.2012 року домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-1 загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м. та з житлового будинку Б-1 загальною площею 116,8 кв.м житловою площею 74,3 кв.м. та інших господарських споруд. А згідно довідки-характеристика СГ ФОП ОСОБА_14 від 17.05.2017 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 при інвентаризації станом на 17.05.2017 року встановлено: частина домоволодіння, до складу якої входили житловий будинок літ. А-1, сарай літ. Д, М, Р, Т споруди № 2, 4, 5, 10 - повністю зруйновано. Відповідно до Державного акту на земельну ділянку від 26.10.2012 року за кадастровим номером НОМЕР_2 проведено розподіл земельної ділянки на дві окремі без зміни адреси та на виділеній земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_3 збудовано житловий будинок іншим власником.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.07.2017 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32375956 від 16.11.2016 року за ОСОБА_8 зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1: літ.А-2 житлового будинку, загальною площею 216 кв.м., житловою площею - 109,9 кв.м., літ. А1-1 - прибудова, літ.а-2 - тамбур, а1-1 - тераса, № 1-5 - споруди на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ - 016, виданий 16.11.2016 року, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, державний кадастровий реєстратор Маренкова К.В.

Таким чином, позивачі оскаржують рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32375956 від 16.11.2016 року, яким за ОСОБА_8 зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: літ.А-2 житлового будинку, загальною площею 216 кв.м. за тією ж адресою (АДРЕСА_1), де згідно матеріалів справи також знаходяться домоволодіння позивачів - житловий будинок А-1 загальною площею 43,3 кв.м., житловий будинок Б-1 загальною площею 116,8 кв.м.

Також, суд зазначає, що житловий будинок ОСОБА_8 знаходиться на розподіленій земельній ділянці без зміни адреси за кадастровим номером НОМЕР_3.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 26.10.2012 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що існує спір про право цивільне, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на будівлю, оскільки позивачами оскаржується рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації збудованого житлового будинку іншим власником.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд роз'яснює позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням територіальної підсудності відповідача, або за його місцем проживання (реєстрацією).

Керуючись ст.ст.109, 165, 186, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Архрозвиток», ОСОБА_8, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович, Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення.

Копію ухвали надіслати позивачам разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Єфанова