Справа № 821/1683/17
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1683/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Кудєровій О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача РДА - Мєнькова А.В.

відповідача - Кравченко-Скалозуб О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Начальника відділу культури Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області ОСОБА_1 до Голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Кравченко-Скалозуб Олени Валентинівни, Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними, зобов'язання прийняти рішення та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду із адміністративним позовом до Голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Кравченко-Скалозуб Олена Валентинівна (далі - відповідач-1, Голова РДА), Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач-2, РДА), в якому просить визнати протиправними дії Голови РДА, щодо відмов відповідача-1 в наданні ОСОБА_1 29 вересня та 04 жовтня 2017 року щорічної основної оплачуваної відпустки, відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язати Олешківську РДА видати розпорядження про надання позивачу щорічної основної оплачуваної відпустки з виплатою відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення. Також позивач просить стягнути з голови РДА компенсацію у розмірі 35 000 грн. за моральну шкоду, заподіяну діями відповідача-1 щодо відмов 29 вересня та 04 жовтня 2017 року в наданні їй щорічної основної оплачуваної відпустки, відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 - начальником відділу культури Олешківської районної державної адміністрації 25 вересня 2017 року подано заяву до Голови РДА, в якій позивач просила надати їй планову відпустку з 27 вересня по 10 жовтня 2017 року та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Проте, відповідач-1 відмовила в задоволені заяви, відмову мотивувала пропуском позивачем періоду на який її відпустка була запланована та необхідністю узгодження нового періоду надання відпустки, тому позивачу було запропоновано завчасно подати заяву на відпустку, за два тижні до її початку. ОСОБА_1 29 вересня 2017 року повторно подала аналогічну заяву, зазначивши бажаний період відпустки з 13 жовтня 2017 року по 26 жовтня 2017 року. Однак, Голова РДА знову відмовила позивачці у наданні щорічної основної відпустки (лист №01-31-2207/0/17/617.4 від 04.10.2017), посилаючись на те, що згідно протоколу засідання дисциплінарної комісії розгляду дисциплінарних справ районної державної адміністрації №4 від 04.09.2017 року вирішено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 продовжити до набуття законної сили рішеннями судів у адміністративних справах №664/1290/17 та №821/1075/17, а тому Голова РДА не вбачає за можливе надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку до закінчення дисциплінарного провадження. Позивачка не погоджується з вказаними рішеннями відповідача-1, вважає їх протиправними та просить зобов'язати відповідача-2 видати розпорядження про надання їй щорічної основної оплачуваної відпустки з виплатою відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення, право на яку гарантовано ч.2 ст.45 Конституцією України, п.5 ст.7 Закону України «Про Державну службу», ч.1 та ч.3 ст.2 Закону України «Про відпустки». Крім того, вважає, оскаржені дії Голови РДА заподіяли їй моральну шкоду, що, на думку позивачки, є проявом нелюдського, жорстокого ставлення відповідача-1 до неї.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила задовольнити позов.

Відповідач-1 та представник відповідача-2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили із підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов, поданих до канцелярії суду 28 листопада 2017 року. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши думку представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була призначена на посаду начальника відділу культури і туризму Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області згідно з Розпорядженням голови райдержадміністрації від 27 жовтня 2005 р. №191/3-1.

Розпорядженням голови райдержадміністрації від 22 січня 2013 р. №5-ос ОСОБА_1 була переведена з посади начальника відділу культури і туризму Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області на посаду начальника відділу культури Цюрупинської (Олешківської) районної державної адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2016 року першим заступником голови районної державної адміністрації Бугановим К.В. винесено Розпорядження №126-в «Про затвердження графіків відпусток на 2017 рік». Оглянувши доданий до Розпорядження графік відпусток працівників структурних підрозділів районної державної адміністрації на 2017 рік, суд встановив, що прізвище позивачки знаходиться під номером 14 даного графіку навпроти якої вказано про наявність у ОСОБА_1 30 днів основної та 7 днів додаткової відпустки державного службовця. Місяцем надання основної відпустки зазначений липень, додаткової - серпень. Однак підпис про ознайомлення позивачки із графіком відпусток відсутній як у графіку так і на вищевказаному розпорядженні.

30 червня 2017 року Розпорядженням відповідача-1 №68-ос відносно ОСОБА_1 відкрито дисциплінарне провадження щодо перевищення нею службових повноважень. Метою вказаного провадження зазначено своєчасне та всебічне з'ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку, виявлення причин та умов, що призвели до порушень державним службовцем своїх повноважень. Як підстава відкриття провадження зазначено виконання резолюції голови районної державної адміністрації до листа заступника голови районної ради від 27 червня 2017 року №06-340/2-6-07.

Розпорядженням відповідача-1 №94-ос від 02 серпня 2017 року проведення службового розслідування продовжено до 02 вересня 2017 року.

Протоколом засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ районної державної адміністрації №4 від 04 вересня 2017 року строк службового розслідування відносно ОСОБА_1 знову продовжено до дати набуття постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року законної сили та до закінчення розгляду апеляційної скарги на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року.

Окрім зазначеного в матеріалах справи міститься листок непрацездатності серії АДВ №817894, виданий 24 липня 2017 року ОСОБА_1, яким вказану особу звільнено від роботи у період з 14 липня 2017 року по 24 липня 2017 року. Також ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 08 по 17 серпня 2017 року, що підтверджено листком непрацездатності серії АДВ №793641 від 17 серпня 2017 року.

25 вересня 2017 року позивачка подала заяву до Голови РДА, в якій просила надати їй планову відпустку з 27 вересня по 10 жовтня 2017 року та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Проте, відповідач-1 відмовила в задоволені заяви листом від 29 вересня 2017 року №01-31-2161/0/17/617.4, відмову мотивувала пропуском позивачем періоду на який її відпустка була запланована та необхідністю узгодження нового періоду надання відпустки, тому позивачу було запропоновано завчасно подати заяву на відпустку, за два тижні до її початку. ОСОБА_1 29 вересня 2017 року повторно подала аналогічну заяву, зазначивши бажаний період відпустки з 13 жовтня 2017 року по 26 жовтня 2017 року. Однак, Голова РДА знову відмовила позивачці у наданні щорічної основної відпустки (лист №01-31-2207/0/17/617.4 від 04.10.2017), посилаючись на те, що згідно протоколу засідання дисциплінарної комісії розгляду дисциплінарних справ районної державної адміністрації №4 від 04.09.2017 року вирішено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 продовжити до набуття законної сили рішеннями судів у адміністративних справах №664/1290/17 та №821/1075/17, а тому Голова РДА не вбачає за можливе надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку до закінчення дисциплінарного провадження. Запропонувала позивачці скористатися правом на щорічну основну відпустку до кінця робочого року після закінчення дисциплінарного провадження.

Не погоджуючись із вищенаведеними діями відповідача-1, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

З Розпорядження Голови районної державної адміністрації №191/3-1 від 28.10.2005 року, названого раніше, ОСОБА_1 є державним службовцем, отже на неї поширюється дія закону України «Про державну службу».

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону передбачено, зокрема, право державного службовця на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Статтями 57, 59 Закону України «Про державну службу» зазначено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка надається державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Окрім того право на відпустки передбачено Законом України «Про відпустки», ст.2 якого зазначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених Законом.

Статтями 10, 11 Закону України «Про відпустки», що кореспондуються зі ст. 79, 80 Кодексу законів про працю України, передбачено що щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.

Судом встановлено та не заперечється сторонами, що у ОСОБА_1, на момент подання нею заяв про надання щорічної основної відпустки вже виникло право на таку відпустку.

Аналізуючи вищезазначені статті Закону України «Про відпустки», КЗпП України та співставляючи їх з матеріалами адміністративної справи слід прийти до наступних висновків.

Фактично, листом відповідача-1 від 29 вересня 2017 року №01-31-2161/0/17/617.4 ОСОБА_1, було відмовлено в реалізації її законного права на відпустку у зв'язку з тим, що позивачка не узгодила період своєї відпустки з роботодавцем. Запропоновано останній звернутися з відповідною заявою завчасно за два тижні до початку відпустки. Також у згаданому листі відповідач-1 зазначила, що щорічна основна відпустка ОСОБА_1 була запланована на липень 2017 року.

Черговість надання відпусток працівникам структурних підрозділів Олешківської районної державної адміністрації встановлена розпорядженням першого заступника голови районної державної адміністрації Буганова К.В. від 13 грудня 2016 року №126-в «Про затвердження графіків відпусток на 2017 рік» та додатком №3 до нього.

На вказаному розпорядженні та додатку відсутні відмітки про ознайомлення з ним ОСОБА_1, що свідчить про те, що період надання відпустки між роботадавцем та позивачкою узгоджений не був. Також, законом саме на Олешківську РДА покладено обов'язок щодо письмового повідомлення працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Натомість, відповідачем-1 у своєму листі невірно застосовано положення ст. 10 Закону України «Про відпустки» (розтлумачено на свою користь) та перекладено обов'язок щодо письмового повідомлення на позивача.

Також, п. 1 ч. 1 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки. Як встановлено судом, раніше відповідачем-1 порушено термін письмового повідомлення ОСОБА_1 про час надання їй відпустки, однак навіть, після надходження від позивачки заяви про надання такої відпустки, голова РДА не виправила власний недолік та відмовила в задоволенні заяви ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що така відмова у наданні позивачці основної щорічної відпустки у формі листа з наведеними у ньому підставами свідчить про те, що відповідач діяв не на підставі, не у спосіб передбачений законом, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи цей факт у сукупності з відсутністю у відповідачів доказів ознайомлення ОСОБА_1 із графіком відпусток, суд приходить до висновку про необгрунтованість та протиправність відмови відповідача-1 в наданні щорічної відпустки позивачці, оформленою листом від 29 вересня 2017 року №01-31-2161/0/17/617.4.

Доводи відповідача-1, викладені в запереченні, в частині того, що відмова в наданні відпустки ОСОБА_1 була зумовлена необхідністю, згідно закону, виплати їй відпускних перед початком відпустки не взяті судом до уваги, через відсутність такого обґрунтування в самому листі від 29 вересня 2017 року №01-31-2161/0/17/617.4 та у зв'язку з ненаданням відповідачами доказів відсутності у них можливості виконати приписи закону щодо виплати коштів у період між поданою позивачкою заявою та бажаним початком її відпустки.

Щодо повторної відмови у наданні ОСОБА_1 основної щорічної відпустки, оформленої листом відповідача-1 від 04 листопада 2017 року №01-31-2207/0/17/617.4 слід зазначити наступне.

Відмовляючи в наданні відпустки позивач-1 посилається на те, що відносно позивачки здійснюється дисциплінарне провадження.

Суд вважає таке обгрунтування помилковим та таким, що суперечить закону, оскільки згідно ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обмеження Конституційного права працівника на відпочинок у зв'язку з проведенням щодо нього дисциплінарного провадження. Навпаки, ст. 74 Закону України передбачено, що дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Тобто, прийнявши рішення щодо надання ОСОБА_1 відпустки під час проведення щодо неї службового розслідування, відповідач-1 жодним чином не була б позбавлена можливості притягнути позивачку до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з пропуском строку.

Таким чином, суд вважає, що така відмова у наданні позивачці основної щорічної відпустки у формі листа з наведеними у ньому підставами свідчить про те, що відповідач діяв не на підставі, не у спосіб та поза межами повноважень, які регулюють спірні правовідносини.

Також, в обґрунтування правомірності вимог ОСОБА_1 щодо надання їй щорічної основної відпустки у вказаний нею період часу свідчить наступне.

Згідно ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються, зокрема, такій категорії працівникам як ветерани праці та особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною.

З копії долученого до матеріалів справи посвідчення №2903 вбачається, що Указом Президента України від 26 лютого 2002 року ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Заслужений працівник культури України». Відповідно до Указа Президента України від 29.06.2001 № 476/2001 «Про почесні звання України», почесне звання "Заслужений працівник культури України" присвоюється працівникам культурно-освітніх закладів, театрально-концертних і циркових організацій, редакцій видавництв, підприємств поліграфії, кінофікації, архівів, охорони пам'яток історії та культури, туристично-екскурсійних установ і організацій, активістам культурологічних громадських організацій і товариств, учасникам професійних та аматорських художніх колективів, іншим працівникам культури за вагомий внесок у розвиток духовної культури, популяризацію у світі культурно-мистецької спадщини України.

Відповідно п.1 Р. І Загальних положень зазначеного Указу почесні звання України є державними нагородами України.

Статтею 1 Закону України «Про державні нагороди України» вказано, що державні нагороди України є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги у розвитку економіки, науки, культури, соціальної сфери, захисті Вітчизни, охороні конституційних прав і свобод людини, державному будівництві та громадській діяльності, за інші заслуги перед Україною.

Окрім зазначеного, згідно посвідчення №3948 позивачка також нагороджена знаком «відмінник освіти України». Згідно п.п. 6, 13 Р. І Положення «Про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства освіти і науки України», затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 30.07.2013 № 1047, нагрудний знак "Відмінник освіти" є відомчою відзнакою, якою нагороджують за особисті трудові досягнення у професійній, службовій діяльності, бездоганну працю та особисті заслуги під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з формуванням та забезпеченням реалізації державної політики у сфері освіти і науки, вагомий особистий внесок у розвиток освітньої галузі за підсумками навчального року та високі результати атестації педагогічних, наукових та науково-педагогічних працівників.

З наданих ОСОБА_1 доказів вбачається, що вона дійсно має особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, підтверджені державної нагородою України та наявністю в неї почесного звання «заслужений працівник культури України».

Таким чином позивачка має право на отримання щорічної відпустки в зручний для неї час, передбачене ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки».

Отже, у зв'язку з встановленою протиправністю відмов ОСОБА_1 у наданні їй щорічної основної оплачуваної відпустки, враховуючи право позивачки на таку відпустку, підтверджене викладеними вище статтями суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачки щодо зобов'язання Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області надати їй щорічну основну оплачувану відпустку за 2017 рік з виплатою відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Щодо вимоги позивача про стягнення на користь позивача 35 000,00 грн. з Голови РДА, у якості компенсації за моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1, в результаті оскаржених дій відповідача-1, суд зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 80 Закону України "Про державну службу" матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Таким чином, стягнення моральної шкоди за незаконні дії відповідача-1 має відбуватися з державного органу від імені якого вона діє - Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. №4 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001р. №5 передбачено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав-учасниць Конвенції, якою є й Україна. Отже, суд в своїй діяльності має враховувати прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Так, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так, рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції повинна містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами чи свідоцтвами, "без наявності яких [Суд] може відхилити вимогу повністю або частково". Суд не розглядав питання щодо матеріальної шкоди, оскільки заявник не обґрунтовував таку шкоду. Проте Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, як цього вимагає стаття 41 Конвенції, Суд на відшкодування моральної шкоди присудив заявнику компенсацію меньшу за ту, що була ним заявлена, проте об'єктивно визначив суму до стягнення з урахуванням розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження розміру моральної шкоди, позивачкою не надано жодних документальних підтверджень, проте суд, зважаючи на очевидний характер протиправності дій суб'єкта владних повноважень прийшов до висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у ОСОБА_1, а отже і нанесення їй моральної шкоди неодноразовим порушенням відповідачем-1 Конституційного права позивачки на відпочинок.

З врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому, присуджує з відповідача - 2 відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 35 000 грн. підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування.

Натомість в ході судового розгляду справи представником відповідача не було надано суду належних доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваних дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про необхідність частково задовольнити позовні вимоги.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 28 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розподіл судових витрат між сторонами слід провести згідно приписів ст. 94 та ч.2 ст. 88 КАС України. Згідно з приписами цих статей, якщо судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою від 09 листопада 2017 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи, що рішенням суду задоволено позовні вимоги в частині визнання дій відповідача-1 протиправними та зобов'язання відповідача-2 вчинити дії суд призначає стягнення судових витрат по справі з Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії голови Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Кравченко-Скалозуб Олени Валентинівни щодо відмови у наданні начальнику відділу культури Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області ОСОБА_1 щорічної основної оплачуваної відпустки за 2017 рік.

Зобов"язати Олешківську районну державну адміністрацію Херсонської області надати начальнику відділу культури Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області ОСОБА_1 щорічну основну оплачувану відпустку за 2017 рік з виплатою відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Стягнути з Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) 5000 грн. у якості компенсації за моральну шкоду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області () судовий збір у сумі 640 грн. (р/р 4002, МФО 852010, , одержувач УДКС у місті Херсоні, банк ГУ ДКСУ у Херсонській області).

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04 грудня 2017 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 12.2