Справа № 2а-85/2010
Суддя: Євтушенко М. О.
Дата ухвалення: 2010-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-85/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2010 року м. Шостка.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого - судді Євтушенко М.О.,

При секретарі Антошко Т.А.,

З участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шосткинського міськрайонного суду справу з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захист населення Шосткинської міської ради Сумської області,

- про визнання дій відповідача протиправними, стягнення не доплаченої щорічної разової допомоги я учаснику бойових дій, поновлення строку звернення до адміністративного суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач позов мотивував тим, що він є учасником бойових дій та відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної разової допомоги, що виплачується до 05 травня поточного року у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

В порушення цих вимог Закону, ст. ст. 8 та 22 Конституції України, відповідач безпідставно протято 2003 - 2007 років виплачував йому цю допомогу у меншому розмірі, а саме - у 2003 році виплатив 90 гривен замість 236 гривень 50 копійок, у 2004 році виплатив 120 гривень, замість 462 гривень 45 копійок, у 2005 рої виплатив 250 гривень, замість 1660 гривень, у 2006 році виплатив 259 гривень, замість 1795 гривень, у 20С році виплатив 280 гривень, замість 2050 гривень 30 копійок.

Таким чином, відповідач заборгував йому 5214 гривень 25 копійок цих виплат, які він прохав стягнути з відповідача на його користь судовим рішенням.

Про порушене право дізнався у листопаді 2009 року, через що прохав поновити строк звернення до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та обгрунтовував його тими - ж обставинами. Відповідач позов не визнав та його представник ОСОБА_2 показала, що одноразова допомога позивачу, як учаснику бойових дій, в період 2003 - 2007 років виплачувалась виходячи з розміру встановленого Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, в силу чого виплати були правомірними а посилання позивача на застосування до цих правовідносин прямої норми дії с 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є невірним.

Позивач пропустив строк звернення до суду встановлений ст. 99 КАС України, прохала у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши у справі докази, суд вважав, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією його пенсійного посвідчення ( а. с. 3).

Відповідно до цього статусу, він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно ст. 12 Закону України № 3552-Х11, від 22.10. 1993 року," Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" ( зі змінами в частині розміру виплат внесених Законом України № 367 -14, від 25. 1 1998 року) він має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня поточного року розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 17 Заключних положень до цього Закону визначено те, що ці виплати проводять Управліннями праці та соціального захисту населення за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Виходячи з позовної заяви та пояснень позивача, заперечень та пояснень відповідача, довідку про проведені виплати, ця допомога була виплачена позивачу за 2003 рік - 17 квітня 2003 року у розмірі ' гривень, у 2004 році - 22 квітня 2004 року у розмірі 120 гривень, у 2005 році - 11 квітня 2005 року у розмірі 250 гривень, у 2006 році - 10 квітня 2006 року у розмірі 250 гривень, у 2006 році - 12 квітня 2007 року розмірі 280 гривень ( а. с. 1-2, 7-8, 27-31).

Суд вважає дії Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міськради і проведенню позивачу виплат саме у такому розмірі правомірними виходячи з наступного.

Зазначені виплати до 5 травня здійснюються щорічно та мають разовий характер.

Таким чином право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населен здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час здійснення.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства на адміністративні суди покладено обов'язок при оскарженні рішень, дій або бездіяльності субєктів владних повноважень, якими є органи соціального захисту населення, перевіряти оскаржувані рішення, дії або бездіяльність на їх відповідність певним критеріям, визначеним ч. З ст.2 КАС України.

Перевіряючи правомірність дії органів соціального захисту населення щодо здійснення виплат до 5 травня, суд застосовує законодавство, яке діяло на час їх вчинення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 95 Конституції України та ст. 1 Бюджетного Кодексу України, виключно законом Про державний бюджет України визначаються будь які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове спрямування цих видатків та цей Закон як спеціальний закон має преорітет в дії та застосуванні при колізії норм різних законів.

Так, статтею 28 Закону України № 380-15, від 22.12. 2003 року "Про Державний бюджет України на

2003 рік", було призупинено на 2003 рік дію ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та встановлено те, що розмір одноразової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 2003 році складає 90 гривень.

Саме у такому розмірі і були проведені ці виплати позивачу у 2003 році. Закон України "Про Державний бюджет України на 2003 рік" діяв протягом року, зміни до нього не вносились, не конституційними його положення не визнавались. Таким чином, виплативши позивачу у 2003 році одноразову допомогу у розмірі 90 гривень відповідач діяв правомірно.

Щодо цих виплат у 2004 році, то ст. 44 Закону України № 2285-15, від 27.11. 2003 року " Про Державний бюджет України на 2004 рік" було призупинено дію ст. 12 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " та визначено те, що розмір одноразової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 200Л році складає 120 гривень. Саме у такому розмірі відповідач виплатив цю допомогу позивачу 22 квітня 2004 року.

Рішенням Конституційного Суду України, № 20 рп. /2004 від 01.12. 2004 року "Про не конституційність положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" в частині призупинення пільг та компенсацій" були визнані неконституційними положення ст. 44 Закону України "Пре Державний бюджет України на 2004 рік" в частині призупинення пільги по виплаті щорічної допомоги учасникам бойових дій до 5 травня.

В той, же час Верховною Радою України або урядом України, законодавчих актів щодо відновлення цього порушеного права учасників бойових дій не приймалось.

Таким чином, виплативши допомогу позивачу до 5 травня у розмірі встановленому ст. 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" відповідач діяв виключно у правовому полі та його дії були правомірними.

Надаючи перевагу дії Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" над положеннями ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до 01.12. 2004 року суд виходить з того, що не має такого закону який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 03. 10. 1997 року № 4-зп ( справа про набуття чинності Конституцією) зазначив те, що "конкретна сфера суспільних відносин не може водночас врегульована однопредметними нормативно правовими актами одинакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі нормативно правовий акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього нормативно правового акту Загальновизнаним є те, що прийняття нового нормативно правового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт який діяв у часі раніше".

Тобто виплативши цю допомогу позивачу 22 квітня 2004 року у розмірі встановленому ст. 44 Закон) України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", відповідач діяв правомірно, підстав для перерахування та виплати цієї допомоги не має, оскільки на час виплат діяли не скасовані та не змінен положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" які і підлягали застосуванню

Щодо цих виплат позивачу у 2005 році, то ст. 34 Закону України № 2285-15, від 23. 12. 2004 року "Про Державний бюджет України на 2005 рік" був визначений розмір цих виплат до 5 травня учасникам бойових у сумі 250 гривень, які і були виплаченими позивачу.

Закон України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" діяв протягом року, зміни до нього ш вносились, не конституційними його положення не визнавались. Таким чином, виплативши позивачу у 2005 році одноразову допомогу у розмірі 250 гривень відповідач діяв правомірно.

Щодо цих виплат позивачу у 2006 році, то ст. 30 Закону України № 3235- 15, від 20.12. 2005 року "Про Державний бюджет України на 2006 рік" був встановлений розмір виплат до 5 травня учасникам бойових дій у сумі 250 гривень, які і були виплачені позивачу.

Цей закон також діяв протягом бюджетного року, зміни до нього не вносились, не конституційними його положення не визнавались. Таким чином, виплативши позивачу у 2006 році одноразову допомогу у розмірі 250 гривень відповідач діяв правомірно.

Щодо цих виплат у 2007 році, то п. 13. ст. 71 Закону України № 489 -У, від 19. 12. 2006 року "Пре Державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат учасникам бойових дії травня та ст. 29 встановлено те, що розмір цих виплат у 2007 році складає 280 гривень.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач провів ці виплати позивачу саме у такому розмірі квітня 2007 року.

Рішенням Конституційного Суду України, від 09.07. 2007 року, № 6-рп/2007, у справі за поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 29, ч.2, 56, ч. 2 ст. 62, ч.1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43. 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101. 103, Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнані таким, що не відповідає Конституції України ( є не конституційним) положення п. 13 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів вій гарантії їх соціального захисту".

В той же час, Рішення Конституційного Суду набрало законної сили 09. 07. 2007 року.

Водночас після прийняття цього рішення Конституційним Судом України, Верховною Радою України Кабінетом Міністрів України, ніяких нормативно - правових актів по відновленню порушеного прав учасників бойових дій не приймалось.

Таким чином, виплативши цю допомогу позивачу 12 квітня 2007 року в розмірі встановленому ст. Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", відповідач діяв правомірно та підстав для перерахунку не має.

Щодо відновлення позивачу строку звернення до суду, то суд вважає, що цього строку він не пропустив.

Статтею 99 КАС України встановлений річний строк звернення до суду, з дня коли особа дізналась і своє порушене право. Якщо законом встановлена можливість досудового вирішення спору цей стаж обраховується з моменту відмови суб'єкта владних повноважень задовольнити заяву ( скаргу) позивача, вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 попередньо звернувся до відповідача 03.06. 2009 року про проведення перерахувань та виплат йому вказаної допомоги та рішенням відповідача у задоволенні й заяви було відмовлено ( а.с. 7).

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду та відкидає за відповідача, про відмову в його позові через пропущення ним строку звернення до суду.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 7-9, 11, 69-71, 94, 159-163 КАС України, ст. ст. 13, 171 , 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в Харьківський апеляційний адміністративний суд, через Шосткинський міськрайсуд, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня складання постанови у повному обсязі, поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, в порядку визначеному ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано. Якщо було подано заяву, а апеляційна скарга не була подана у строк встановлений законом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі оскарження постанови, якщо вона не була скасованою, вона набирає законної після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.О. Євтушенко.