Справа № 819/1077/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10780/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Костіва М.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі № 819/1077/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі Позивач, ОСОБА_3Р.) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі Управління, Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обовязки начальника Управління ОСОБА_4 «Про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення» від 18.05.2017 № 146 (далі наказ № 146, спірний наказ) в частині включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах, земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0864 площею 4,5220 га;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконуючого обовязки начальника Управління ОСОБА_4 від 22.06.2017 № Т-5133/0-1668/6-17 (далі Спірне рішення) про відмову у наданні Позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с. Устечко Заліщицького району Тернопільської області;

- зобовязати Управління повторно розглянути клопотання Позивача та прийняти рішення про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с. Устечко Заліщицького району Тернопільської області.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Позивач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що Відповідач не мав права виносити спірний наказ з огляду на наявність нерозглянутого раніше поданого звернення Позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Крім того, всупереч частини 2 ст. 136 Земельного кодексу України (далі ЗК) спірний наказ винесено без проведення маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості земельної ділянки, без будь-яких звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови. У наказ № 146 внесено недостовірні відомості про його винесення з урахуванням клопотань відділів у районах Управління. Суд першої інстанції при ухваленні спірного рішення не врахував, що земельна ділянка, на яку претендує Позивач, на земельні торги не виставлялась. З врахуванням даних обставин у Відповідача не було підстав для відмови Позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Апелянт просить врахувати, що судом першої інстанції 05.07.2017 року у справі, що розглядається, було винесено ухвалу про забезпечення позову, в якій зазначено, що з врахуванням існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача, службовим особам Управління заборонено вчиняти дії щодо спірної земельної ділянки до набрання законної сили рішенням суду по справі. Однак, в подальшому окружний суд дійшов інших висновків щодо наявності порушених прав та інтересів Позивача.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представника Відповідача, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Відповідач прийняв наказ від № 146, яким включено до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах земельні ділянки, зазначені в Додатку 1 до спірного наказу.

В даному Додатку до наказу № 146 зазначено, поміж інших земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0864 площею 4,5220 га.

З матеріалів справи встановлено, що 28.02.2017 року Позивач звертався до Відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, що розташована на території Устечківської сільської ради Заліщицького району, Тернопільської області, за межами населеного пункту.

06.04.2017 року Управлінням було відмовлено в задоволенні даної заяви.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції представником Позивача надано копію рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 року у справі № 819/653/17, яке набрало законної сили та відповідно якого визнано протиправним і скасовано рішення Управління від 06.04.2017 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки та зобовязано повторно розглянути дану заяву.

24.05.2017 Позивач повторно звернувся із клопотанням до Відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с. Устечко Заліщицького району Тернопільської області.

За результатами розгляду зазначеного клопотання 22.06.2017 Відповідач прийняв Спірне рішення, яким відмовив Позивачу у наданні дозволу на розробку відповідного проекту землеустрою, мотивуючи тим, що земельна ділянка, яку виявив бажання отримати у власність Позивач, перебуває у складі масиву за кадастровим номером :01:001:0864 площею 4,5220 га, який включений до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах.

Не погоджуючись із відмовою Відповідача Позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст.ст. 12, 40, 118 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, в тому числі для ведення особистого селянського господарства.

В силу ч. 1 ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Пунктом 31 частини 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15 передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Підпунктом 31 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно із частиною четвертою ст. 122 ЗК центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини третьої ст. 135 ЗК організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Частиною 1 ст. 136 ЗК визначено, що організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Аналізуючи вищезазначені положення, апеляційний суд зазначає, що Управління, як розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної власності, є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок державної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги.

Як зазначено в спірному наказі, Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах, визначено з врахуванням клопотань відділів у районах Управління, органів місцевого самоврядування, рекомендації комісії з підготовки організації та проведення земельних торгів з продажу права оренди земельних ділянок від 15.05.2017 року.

Відповідач, в письмових запереченнях проти позиву та апеляційної скарги, зазначав, що спірний наказ прийнятий із врахуванням, крім іншого пропозиції комісії з підготовки, організації та проведення земельних торгів з продажу права оренди земельних ділянок Управління від 15.05.2017 року. Крім того, наказом № 146 до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, права на які будуть продані на земельних торгах Управлінням включені ділянки на території Заліщицького, Лановецького та Теребовлянського районів. Відтак, підстав для висновку про внесення Відповідачем у спірний наказ неправдивої інформації, виходячи лише з наявних у справі повідомлень від Відділу у Заліщицькому районі Управління та Устечківської сільської ради Заліщицького району про неподання відповідних відомостей та клопотань про включення спірної земельної ділянки для продажу права її оренди на торгах, у суду першої інстанції не було.

Згідно частини 2 ст. 136 ЗК, на недотримання якої Відповідачем під час винесення спірного наказу посилається Позивач, добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Таким чином, відсутність даних про врахування Відповідачем маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови, за умови дотримання Управлінням інших вимог частини 2 ст. 136 ЗК щодо правил добору земельних ділянок для продажу на земельних торгах, не свідчить про незаконність спірного наказу.

Відтак, оскаржений наказ Відповідач прийняв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Безпідставним є посилання апелянта на порушення Відповідачем положень частини 2 ст. 135 ЗК.

Так, відповідно до абзацу першого даної правової норми продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 134 ЗК передбачено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Враховуючи, що на час спірного наказу процедуру надання Позивачу спірної земельної ділянки не було розпочато, у Відповідача були відсутні правові підстави, передбачені частиною 2 ст. 135, з врахуванням частини 3 ст. 134 ЗК, для невключення цієї земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, зазначених у наказі № 146.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо результатів повторного розгляду Відповідачем заяви Позивача від 28.02.2017 року згідно з рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 року у справі № 819/653/17. Однак дана обставина не впливає на вирішення справи, що розглядається, оскільки спірний наказ винесено Управлінням до набрання законної сили рішенням суду у справі № 819/653/17.

Стосовно доводів апелянта про те, що відмова Управління в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки є незаконною з огляду на положення частини 3 ст. 136 ЗК, оскільки на момент звернення Позивача за наданням дозволу та відмови Управління в його наданні земельна ділянка, на яку претендує Позивач, не була виставлена на торги, слід зазначити наступне.

Як вбачається з положень частини 3 ст. 136 ЗК земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Спірна земельна ділянка відповідно до наказу № 146 була включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах.

Процедура продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах врегульована Главою 21 ЗК (ст..ст. 134-139 ЗК).

В ЗК лише приведена вище частина 3 ст. 136 містить посилання на термін «виставлення» земельних ділянок на торги.

Аналіз положень ЗК, якими регулюється продаж земельних ділянок, свідчить, що формування та затвердження переліку земельних ділянок, які виставляються на земельні торги є початковим етапом підготовки до земельних торгів, який забезпечується організатором торгів-розпорядником земельної ділянки.

Відтак, включення спірної земельної ділянки до вказаного переліку було законною та достатньою підставою для відмови Управлінням у наданні дозволу Позивачу у розробці проекту землеустрою спірної земельної ділянки.

Також колегія суддів відкидає доводи апелянта щодо непослідовності висновків суду першої інстанції з врахуванням ухвали від 05.07.2017 року про забезпечення позову.

В зазначеній ухвалі не містилося жодних висновків щодо доведеності позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Управління правомірно відмовило ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с. Устечко Заліщицького району Тернопільської області.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання в тому, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі № 819/1077/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8

Повний текст складено 01.12.2017