Справа № 813/1685/17
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 листопада 2017 року К/800/39637/17

Суддя Вищого адміністративного суду України А.Ф. Загородній,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року

у справі № 813/1685/17

за позовом ОСОБА_1

до командира військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив: визнати незаконним наказ від 07 жовтня 2016 року № 241 в частині продовження строку контракту про проходження військової служби ОСОБА_1 до закінчення особливого періоду; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити молодшого сержанта ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 19 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контракт, укладений між позивачем та відповідачем, припинив свою дію 19 листопада 2016 року, а оскільки позивач не виявив бажання укласти новий контракт, тому відповідач зобов`язаний був звільнити позивача з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено позивачу у задоволенні позову.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року та ухвалити нову постанову по справі, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 19 листопада 2013 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України, строком на три роки.

07 жовтня 2016 року наказом т.в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 241 ОСОБА_1 з 19 березня 2016 року продовжено строк контракту про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладання нового контракту.

ОСОБА_1 12 січня 2017 року звернувся до командира батареї з рапортом про звільнення його з лав Збойних Сил України відповідно до пункту а частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон № 2232-XII) у зв`язку з закінченням дії контракту 19 листопада 2016 року.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з рапортом про звільнення його з військової служби у зв`язку з закінченням дії контракту.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що контракт позивача продовжено до оголошення демобілізації, однак станом на момент звернення позивача до командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з рапортом про звільнення його з військової служби, в Україні діяв особливий період, а рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось. Позивач не належить до жодної з категорій осіб, визначених частиною 8 статті 26 Закону № 2232-XII, якими встановлені випадки звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на час підписання позивачем контракту) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

Згідно частини 6 статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту (пункт а).

Водночас, відповідно до частини 9 статті 23 вказаного Закону у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною 8 статті 26 цього Закону.

Стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає особливий період як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Отже, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року.

За таких обставин, коли особливий період настав з 18 березня 2014 року, тобто під час дії контракту позивача, а законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а вказує, що з моментом його настання діє особливий порядок продовження контракту військовослужбовців, то дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач не належить до жодної з категорій осіб, для яких передбачена можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду і перелік яких наведений у частині 8 статті 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, також у випадках, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Вищого адміністративного А.Ф. Загородній
суду України