Справа № 310/6300/16-а(2-а/310/12/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2017 рокусправа № 310/6300/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивачів: не зявилися,

відповідача: не зявився,

третіх осіб: не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_2

про розяснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року

у справі №310/6300/16-а

за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

до Бердянської міської ради,

треті особи ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю Фрегат - ОСОБА_5, ОСОБА_6

про визнання незаконним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в Бердянський міськрайонний суд Запорізької області з позовом до Бердянської міської ради, з урахуванням зміни вимог, прийнятих судом про визнання незаконними та скасування пунктів 1, 5 рішення від 28 квітня 2016 року №34 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Бердянська».

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в Бердянський міськрайонний суд Запорізької області з позовом до Бердянської міської ради, з урахуванням зміни вимог, прийнятих судом про визнання незаконним та скасування рішення від 28 квітня 2016 року № 34 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Бердянська».

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року адміністративні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано незаконним та нечинним пункт 5 рішення десятої сесії Бердянської міської ради VII скликання від 28 квітня 2016 року №34 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Бердянська». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, скасовано постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано незаконним та нечинним рішення Бердянської міської ради від 28 квітня 2016 року №34 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Бердянська». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

До суду апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про розяснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року, в якій просить розяснити використаний судом спосіб захисту порушеного права шляхом визнання акту незаконним та нечинним та моменту втрати чинності цим актом та його незаконності.

Після проведення підготовчих дій, розгляд вказаної заяви призначений у відкритому судовому засіданні на 23 листопада 2017 року.

21 та 23 листопада 2017 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції надійшли:

заява ОСОБА_2 про розяснення судового рішення, яка є ідентичною із заявою її представника;

клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

пояснення ОСОБА_3, в яких позивач просить надати розяснення щодо поновлення паспортів привязки тимчасових споруд, які були визнані нечинними незаконним рішенням Бердянської міської ради від 28 квітня 2016 року №34 та вжити заходи передбачені частинами 1, 2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані документи не скріплені електронно-цифровим підписом.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з підпунктом 2.2.18 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №174, для підтвердження офіційного статусу документів, отриманих електронною поштою, не скріплених електронно-цифровим підписом, або отриманих каналами факсимільного зв'язку, повинні бути надані (надіслані) їх оригінали. До підтвердження оригіналами такі документи мають статус інформаційних.

Отже, зазначені заява, клопотання та пояснення мають статус інформаційних.

Особи, які беруть участь у справі у судове засіданні не зявилися.

Вирішуючи питання проведення судового засідання в режимі відеоконференції суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 122-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, іншого учасника адміністративного процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Частиною 2 статті 122-1 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.

Згідно з частиною 3 статті 122-1 Кодексу адміністративного судочинства України питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Таким чином, прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов'язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання осіб, що беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що такий спосіб участі має винятковий характер, повинні насамперед існувати причини, які ускладнюють або роблять неможливим особисту участь сторони в судовому засіданні.

У клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції заявник зазначає лише про віддаленість міст Дніпро та Бердянська, однак не наводить поважних причин, які об'єктивно ускладнюють або роблять неможливою участь представника у судовому засіданні апеляційного суду. Також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні по справі в режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, заяви про розяснення судового рішення суд апеляційної інстанції вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні справи, суд апеляційної інстанції, зокрема, дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачів є визнання оскаржуваного рішення відповідача нечинним, оскільки воно є регуляторним нормативно-правовим актом, на підставі якого настали правові наслідки як для позивачів так і для невизначеного кола осіб на території м. Бердянська.

У відповідності до змісту частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Згідно з частиною 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Тобто, дана стаття передбачає можливість роз'яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Також, роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду.

Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв'язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Під чіткістю викладення розуміється те, що терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змістові, що вони мають за законодавством України.

Переконливість та зрозумілість викладення змісту судового рішення забезпечується шляхом неухильного дотримання правил юридичної техніки.

Процесуальна процедура роз'яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Отже, механізм визначений зазначеною статтею Кодексу адміністративного судочинства України, не може використовуватися, якщо хтось з осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивна частина постанови від 18 вересня 2017 року є чіткою за змістом, зрозумілою та не припускає кілька варіантів тлумачення, в мотивувальній частині постанови наведені доводи і мотиви на обґрунтування прийнятого рішення, а тому заяви про розяснення судового рішення не підлягають задоволенню.

Щодо клопотань ОСОБА_3, викладених у поясненні, суд апеляційної інстанції зазначає.

Питання щодо поновлення паспортів привязки тимчасових споруд, які були визнані нечинними рішенням Бердянської міської ради від 28 квітня 2016 року №34, що скасовано судом, не було предметом позовних вимог та розгляду справи №310/6300/16-а.

З огляду на те, що розяснено може бути судове рішення за вирішеними вимогами, клопотання ОСОБА_3 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Також, ОСОБА_3 просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, оскільки відповідачем постанова не виконується, що на її думку, засвідчується тим, що адміністративний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради заявив про необізнаність щодо судового рішення; міський голова в господарській справі №908/1103/17 письмово посилається на розпорядження від 22 березня 2017 року, яке прийнято в свою чергу на підставі скасованого судом рішення відповідача; судові витрати понесені позивачем в адміністративній справі не відшкодовані.

Згідно з частиною 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а також порядок їх виконання, зокрема подання звіту про виконання судового рішення, покладення на відповідача або його посадову особу обовязку по виконанню судового рішення, здійснюється в порядку та в спосіб встановлений статтями 267, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути використано як спосіб захисту порушеного права.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а також встановлення судом порядку виконання судового рішення покликані забезпечити повне та своєчасне виконання рішень в адміністративних справах, використання вказаних заходів є правом, а не обовязком суду, який ухвалив рішення, тому суд використовує вказані заходи на власний розсуд з урахуванням наявності обставин, що зумовлюють необхідність забезпечення контролю за виконанням судового рішення або встановлення порядку виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з відомостями газети «Південна Зоря», Бердянською міською радою у виданні №41 (17433) від 12 жовтня 2017 року на сторінці 21 розміщено оголошення про визнання Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом незаконним та нечинним рішення Бердянської міської ради від 28 квітня 2016 року №34 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Бердянська» (http://pivdenka.berdyansk.net/assets/files/2017-rik/oktyabr/12-oktyabrya.pdf).

Доводи позивача, що адміністративний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради заявив про необізнаність щодо судового рішення; міський голова в господарській справі №908/1103/17 письмово посилається на розпорядження від 22 березня 2017 року, яке прийнято в свою чергу на підставі скасованого судом рішення відповідача, не свідчать про невиконання відповідачем рішення суду, оскільки позивачем не доведено виникнення і зв'язок відносин, що склалися між нею та адміністративною комісією з безпосереднім виконанням судового рішення; а посилання міського голови на розпорядження, яке повязане зі скасованим рішенням, не є ухиленням від виконання судового рішення.

Щодо судових витрат, які присуджені на користь позивача, суд апеляційної інстанції, зазначає, що позивачем не наведено обставин ухилення відповідача від виконання постанови суду.

Крім того, судове рішення може бути звернене до примусового виконання в порядку статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що постанова суду апеляційної інстанції від 18 вересня 2017 року набрала законної сили, вона є обов'язковою; і з огляду на характер та спосіб відновлення прав позивачів у справі, встановлення судового контролю не потребує.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року.

З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_3 про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 190, 122-1, 267 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Відмовити у задоволенні заяв ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про розяснення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про розяснення питання та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим