Справа № 816/1228/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р.Справа № 816/1228/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017р. по справі № 816/1228/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги та акту перевірки,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року № "Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" в розмірі 63797,84 грн.;

- визнати акт від 27 березня 2017 року №39/26-15-13-06-09- "Про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність (приватного нотаріуса) ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25 серпня 2011 року по 31 грудня 2015 року" таким, що не відповідає чинному законодавству, в частині визначення донарахування по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011-2012 та 2015 роки.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 року вказаний позов задовольнено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області від 15 травня 2017 року № "Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску" в розмірі 63797,84 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного зясування обставин справи, що мають значення для справи.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 27.02.2017 по 20.03.2017 на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та пп.13.1.2 п.13.1 ст.13 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, відповідно до наказів від 16.02.2017 №1156, від 10.03.2017 №1813, направлень на перевірку від 27.02.2017 №1/26-15-13-06, від 27.02.2017 №2/26-15-13-06, виданих ГУДФС у м. Києві, головним державним ревізором-інспектором 1 рангу відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб ОСОБА_2 та начальником відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб ОСОБА_3 проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності самозайнятої особи (приватного нотаріуса) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обовязкових платежів) за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25.08.2011 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-.

Згідно з висновками цього акту, плановою виїзною перевіркою встановлено порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог:

- п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України, а саме, приватним нотаріусом ОСОБА_1, у звязку з завищенням суми видатків у 2013-2015 роках на загальну суму 30058,09 грн (2013 рік на суму 15913,66 грн, 2014 рік на суму 8041,05 грн, 2015 рік на суму 6103,38 грн), було занижено суму чистого оподатковуваного доходу на суму 30058,09 грн (2013 рік на суму 15913,66 грн, 2014 рік на суму 8041,05 грн, 2015 рік на суму 6103,38 грн). За результатами перевірки приватному нотаріусу ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за 2013-2015 роки по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 5312,27 грн, у тому числі у 2013 році - 2705,32 грн, у 2014 році - 1366,98 грн, у 2015 році - 1239,97 грн;

- п.1 ст.4, п.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а саме, приватний нотаріус ОСОБА_1 не дорахувала та не доплатила єдиного соціального внеску, що нараховується на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки та на підставі даних книги обліку доходів і витрат у 2011-2015 роках на загальну суму 309971,60 грн (2011 рік 18533,94 грн, 2012 рік 66862,76 грн, 2013 рік 70049,54 грн, 2014 рік 70042,27 грн та 2015 рік 84483,09 грн). В порушення вимог п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування самозайнята особа (приватний нотаріус) ОСОБА_1 не подала до ДПІ у Голосіївському району ГУДФС у м. Києві звіт про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2015 рік;

- п.162.1 ст.162, ст.168, пп.1.1 п.161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у звязку із заниженням у 2015 році суми чистого доходу на 6013,38 грн приватним нотаріусом ОСОБА_1 недовнесено до бюджету за 2015 рік військового збору у сумі 92,99 грн. Перевіркою донараховано військового збору на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки за 2015 рік в сумі 92,99 грн.

Позивач, не погодившись із такими висновками подала до ГУДФС у Полтавській області заперечення від 03.04.2017 вих.№71/01-16 на висновки акту від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09-.

За результатами розгляду зазначеного заперечення ГУДФС у м. Києві прийнято рішення від 12.04.2017 №Т/26-15-13-06-24, згідно з яким викладені у висновку акту документальної планової виїзної перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09/НОМЕР_1 самозайнятої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_1 порушення п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України щодо завищення витрат на загальну суму 30058,09 грн (2013 рік на суму 15913,66 грн, 2014 рік на суму 8041,05 грн, 2015 рік на суму 6103,38 грн) та щодо заниження самозайнятою особою - приватним нотаріусом ОСОБА_1 сум оподатковуваного доходу (чистого доходу) на загальну суму 30058,09 грн (у 2013 році занижено на 15913,66 грн, у 2014 році занижено на 8041,05 грн, у 2015 році занижено на 6103,38 грн) та п.178.3 ст.178, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України щодо заниження самозайнятою особою - приватним нотаріусом ОСОБА_1 податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 5312,27 грн, у тому числі у 2013 році 2705,32 грн, у 2014 році 1366,98 грн та у 2015 році 1239,97 грн, порушень пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо заниження до сплати у бюджет військового збору у сумі 92,99 грн - визнано такими, що не відповідають дійсності та підлягають скасуванню. Висновки акту документальної планової виїзної перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09/НОМЕР_1 самозайнятої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_1 на порушення п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування щодо заниження єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 310335,26 грн, в тому числі за 2011 рік 18897,60 грн, за 2012 рік 66862,76 грн, за 2013 рік 70049,54 грн, за 2014 рік 70042,27 грн, за 2015 рік 84483,09 грн - залишено без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 27.03.2017 №39/26-15-13-06-09/НОМЕР_1 (з урахуванням рішення за результатами розгляду скарги від 12.04.2017 №Т/26-15-13-06-24) ГУДФС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 винесено: вимогу від 15.05.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 310335,26 грн.; рішення від 15.05.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 63797,84 грн.

Не погодившись із вимогою від 15.05.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) та рішенням від 15.05.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, контролюючим органом були порушені вимоги пп.2 п.1 ст.7 Закону №2464-VI.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно із п.2, п.4 та п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ст.2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону №2464-VI обов'язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

За приписами пп.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

За змістом ч.11 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з положеннями ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Вказаною нормою встановлюються особливості сплати єдиного внеску для різних платників, перелік яких визначений у статті 4 Закону №2464-VI. Відповідно до п.5 ч.1 зазначеної статті платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме нотаріальною діяльністю, та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Таким чином, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що у перевіряємий період ОСОБА_1 рахувалася фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність (приватний нотаріус), остання перебувала на обліку в органі доходів і зборів як платник податків, а також була зареєстрована в якості платника єдиного соціального внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до контролюючого органу подала наступну звітність:

- 27.04.2012 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2011 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 151367,64 грн (а.с. 71-72);

- 29.04.2013 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2012 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 505760,76 грн (а.с. 77-78);

- 03.03.2014 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 3429147,54 грн (а.с. 79-80);

- 17.04.2015 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік, відповідно до якої річна сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 1190171,76 грн (а.с. 84-85);

- 26.04.2016 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік, відповідно до якої річна сума оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, становить 386110,50 грн (а.с. 89-91).

Водночас, ані в акті перевірки перевіряючими, ані в ході судового розгляду справи представником відповідача не було висловлено жодних зауважень щодо своєчасності та форми подання ОСОБА_1 вказаних вище податкових декларацій про майновий стан і доходи, не наведено доказів на підтвердження невірного зазначення останньою у деклараціях показників чистого оподатковуваного доходу чи на підтвердження невідповідності таких показників первинній, бухгалтерськй та іншій документації позивача, в тому числі даним Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Поряд з деклараціями про майновий стан і доходи протягом 2011-2015 років позивачем до відповідних контролюючих органів подавалася звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 73-76, 81-83, 86-88, 92-93).

На зауваження перевіряючих у акті про неподання платником звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказала, що оскільки на її примірнику звітності, яка подавалася нею 26.04.2016 до ДПІ у Голосіївському районі ГУДФС у м. Києві, проставлено штамп з датою реєстрації - 26.04.2016 та реєстраційний номер вх.№6560589, така звітність вважається прийнятою контролюючим органом.

Поряд з цим, в ході розгляду справи позивач пояснила суду, що при заповненні звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011, 2012 та 2015 роки нею у рядку усього графи 2 таблиці 3 звітів зазначалися суми отриманого річного доходу, які повністю відповідають сумам чистого оподатковуваного доходу, задекларованого нею у деклараціях про майновий стан і доходи за вказані роки.

Водночас, позивач не спростовує тієї обставини, що при складенні звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 та 2014 роки нею в рядку усього графи 2 таблиці 3 звітів помилково були зазначені суми загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності, які є значно більшими ніж суми чистого оподатковуваного річного доходу, які й мали вказуватися.

Разом з тим, на переконання позивача, з чим погоджується й суд, вказана помилка не може зумовлювати заниження ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2013 та 2014 роки, а навпаки, має наслідком сплату ОСОБА_1 єдиного соціального внеску у більшому розмірі, ніж у разі розрахунку такого єдиного внеску виходячи із сум чистого оподатковуваного річного доходу платника за 2013 та 2014 роки.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 189-194) підтверджується здійснення оплати ОСОБА_1 сум нарахованого єдиного внеску за 2011-2015 роки, виходячи із вказаних у звітах сум доходу, на які нараховується такий єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, що діяла до 01.01.2015) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, що діяла з 01.01.2015) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пп.3 п.4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 №455 (чинна до 29.05.2015) платники, визначені підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування протягом перевіряємого періоду регулювався постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 №22-2, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1014/18309 та діяла до 08.01.2014 (далі - Порядок №22-2), а також наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №454, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за №1628/24160 та діяв до 30.04.2015 (далі - Порядок №454).

Відповідно до пункту 3.4 Порядку №22-2 фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Положення аналогічного змісту містилось і в пункті 3.4 Порядку №454, відповідно до якого фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Отже, за приписами наведених норм законодавства, для приватних нотаріусів встановлено, що єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності за результатами календарного року, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але в межах розміру мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Тобто, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в рядку усього графи 2 таблиці 3 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Додаток №5 до Порядку №454 та Порядку №22-2), має відповідати чистому оподатковуваному доходу, заявленому в податковій декларації про майновий стан і доходи.

До зазначеної суми, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, застосовується відповідна ставка, визначена у частині 11 статті Закону №2464-VI (34.7 %).

Застосований позивачем порядок визначення сум єдиного соціального внеску відповідає встановленим Законом №2464-VI вимогам.

Таким чином, жоден із зазначених нормативно-правових актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Єдиною вимогою виступає відповідність даним річної податкової декларації. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 (Додаток №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2).

З 29.05.2015 процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Закону №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами (далі - фіскальні органи), визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції №449 базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Проте, нормативно-правові акти, які до 29.05.2015 врегульовували процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, зокрема і Закон №2464-VI, не містили вищезазначених положень щодо обрахунку єдиного соціального внеску.

Отже, контролюючим органом здійснено донарахування єдиного соціального внеску позивачеві за період 2011-2015 роки, тобто і за період, коли Інструкція №449 ще не діяла.

Колегія суддів зауважує, що положення Інструкції №449 щодо необхідності ділення чистого оподатковуваного доходу (прибутку), зазначеного у податковій декларації, на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, йде у розріз положенням частини 4 пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI, яка визначає, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

При визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, контролюючим органом були порушені вимоги пп.2 п.1 ст.7 Закону №2464-VI.

Таким чином, колегія суддів критично оцінює застосований відповідачем метод визначення суми чистого доходу отриманого платником податків в кожному конкретному місяці 2011-2015 роках та зазначає, що вказаний метод не узгоджується із вимогами Закону №2464-VI.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною та скасування вимоги ГУДФС у Полтавській області від 15.05.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн.

Щодо прийнятого відповідачем рішення від 15.05.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, судом підтверджено відсутність порушення позивачем норм законодавства в частині нарахування єдиного внеску, а тому рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 63797,84 грн. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної вимоги від 15 травня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 310335,26 грн. та при прийнятті рішення від 15 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а отже, наявні підстави для скасування даної вимоги та рішення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень правомірності своїх рішень у формі вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій належним чином не довів.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017р. по справі № 816/1228/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлений 01.12.2017 р.