Справа № 640/14649/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 р. Справа № 640/14649/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Спаскіна О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2017р. по справі № 640/14649/17

за позовом ОСОБА_1

до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

21.09.2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеного йому довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 19 листопада 1979 року 3 роки 15 днів; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 19 листопада 1979 року 3 роки 15 днів, а всього 26 років 8 місяців 5 днів.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеного позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів.

Зобовязано Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів, а всього 26 років 7 місяців 28 днів.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги доводи суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку у відповідача, та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Наказом голови суду №04-03/77-ос від 16 вересня 2016 року позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області, у звязку зі звільненням його у відставку, відповідно до постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року.

10.08.2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про перерахунок призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів.

Відповідачем, у своєму листі №8203-47/02-01 від 19.08.2017 року, було відмовлено в перерахунку призначеного позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 19.11.1979 року 3 роки 15 днів.

Суд першої інстанції задовольнивши позов дійшов висновку, що відповідачем при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача, протиправно не було зараховано період його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року до 14.11.1979 року 3 роки 10 днів, а тому наявні підстави для зобов'язання відповідача врахувати вищевказаний період при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

У відповідності до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII (в редакцій чинній на час виходу позивача у відставку), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 142 вказаного Закону, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону України № 1402-VII, визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.1993 року позивач був обраний суддею Генічевського районного суду.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII Про статус суддів (далі - Закон України № 2862-XII), відповідно до ст. 43 якого, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні ОСОБА_2 Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів та № 1061/2002 від 25.11.2002 року Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

У відповідності до абз. 4 п. 34 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, на передбачене законодавством право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Матеріали справи свідчать, що станом на час дії зазначених нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України № 1402-VII, визначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 зазначеного Закону).

В рішенні ОСОБА_2 Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_2 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким …конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. ОСОБА_2 Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_2 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_2 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Відповідно до ч. 1-3 статті 8 КАС України, суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У відповідності до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач, працюючи суддею, мав право на зарахування періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту), що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

В своїй апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що керуючись ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи періоду військової служби.

Колегія суддів зазначає, що внесенням змін у Закон України «Про судоустрій і статус суддів», шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 № 192-VIІ Про забезпечення права на справедливий суд (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону України № 192-VIІ (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів та № 1061/2002 від 25.11.2002 року Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584 стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Колегія суддів вказує, що Верховною Радою України позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, чим не заперечувалось наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати службу в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04.11.1976 року по 19.11.1979 року - 3 роки 10 днів.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складає 26 років 7 місяців 28 днів, що підтверджується розрахунком стажу судді за підписом голови Апеляційного суду Харківської області, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач під час обрахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу помилково не врахував період по службі в лавах Збройних Сил СРСР.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи.

Так, дії відповідача стосуються прав позивача під час обрахування пенсії, а не її перерахунку.

Відповідні документи про службу в Збройних Силах СРСР позивача були наявні в матеріалах справи, на час здійснення її обрахування.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в силу ст.. 11 КАС України , та визнати протиправними дії відповідача щодо не включення під час обрахування призначеного позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів, та зобовязати відповідача включити в обрахування щомісячне довічне грошове утримання позивачу судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів, а всього 26 років 7 місяців 28 днів, та здійснити відповідні виплати.

Апеляційна скарга не містить вказаних посилань, проте в силу ст.. 195 КАС України, колегія суддів вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги та скасувати судове рішення, та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2017р. по справі № 640/14649/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невключення під час обрахування призначеного ОСОБА_1 довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів.

Зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова включити в обрахування щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 - судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.09.2016 року із врахуванням періоду його служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 04 листопада 1976 року до 14 листопада 1979 року 3 роки 10 днів, а всього 26 років 7 місяців 28 днів, та здійснити певні виплати.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5