Справа № 804/2288/17
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2017 рокусправа № 804/2288/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Чабаненко С.В. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі № 804/2288/17 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 08.06.2015 року № 814-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» в розмірі 25 тисяч гривень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, задовольнивши позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ОСОБА_3 є власником легкового автомобіля марки Toyota Highlender універсал В, чорного кольору, обєм двигуна 3456 куб.см., номер шасі JTEES42A702198475, 2012 року випуску, державний номерний знак АЕ 0550ВТ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 890797 (а.с. 14, 14зв.).

08.06.2015 року відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення № 814-17, яким ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) визначено суму податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. (а.с. 13).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, згідно з яким, зокрема викладено статтю 267 Податкового кодексу України в іншій редакції та запроваджено транспортний податок.

Приписами статті 10 ПК України визначено, що податок на майно, в склад якого, відповідно до пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПК України входить транспортний податок, належить до місцевих податків. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 7/60 від 28.01.2015 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» встановлено об'єкт оподаткування, платників податку, податковий період, особливості оподаткування, інші обов'язкові елементи транспортного податку.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно з п. 267.4 ст. 267 цього кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015 р. власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку. При цьому, обов'язок зі сплати транспортного податку покладений на його платників починаючи із 2015 року після набрання чинності Законом від 28.12.2014 року № 71-VIII, та не поширено такий обов'язок на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року.

Як зазначалося вище транспортний засіб Toyota Highlender універсал В, чорного кольору, рік випуску 2012 , який належить позивачу на праві власності, зареєстрований і використовується ним з 2012 року, тобто станом на 2015 рік менше ніж 5 років, та має об'єм циліндрів двигуна 3456 куб.см, тобто більше ніж 3000 куб см. Таким чином, транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком відповідно до п. 267.2 ст. 267 ПК України, а позивач є платником такого податку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. є правомірним.

В частині доводів позивача, що зміни до законодавства про введення та сплату даного податку у 2015 році суперечать принципу стабільності податкового законодавства, закріпленому підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на певних принципах, зокрема, стабільності, який означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Отже, суть такого принципу податкового законодавства як стабільність, полягає у неможливості внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

У свою чергу, п. 7.1 ст. 7 ПК України визначені обов'язкові елементи податків (зборів) і такими елементами є: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не вносились зміни до існуючих елементів податків та зборів, ним запроваджено новий вид податку «транспортний податок», тобто спірна ситуація не підпадає під визначену пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що діючим законодавством взагалі не передбачено будь-яких наслідків внесення законодавцем змін до елементів податків раніше ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року. Правова конструкція зазначеної норми ПК України дає підстави для висновку, що вона є застереженням саме для законодавця, а не для податкового органу, а тому, якщо законодавець не дотримався принципу стабільності, то податковий орган не може на власний розсуд не виконувати існуючу норму ПК України про необхідність сплачувати встановлені в державі податки, оскільки це буде суперечити вимогам статті 19 Конституції України.

Крім того, підпунктом 4.1.1 визначено, що кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу (принцип загальності оподаткування).

Таким чином, оскільки стаття 267 ПК України, якою встановлено транспортний податок, набрала чинності з 1 січня 2015 року, не змінювалась та не скасовувалась протягом року, неконституційною не визнавалась, то визначені нею платники цього податку з вказаної дати повинні його сплачувати.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом.

Посилання позивача на положення статті 58 Конституції України щодо незаконності зворотної сили вказаного закону є безпідставними, оскільки положення статті 267 в редакції Закону № 71 розповсюджуються тільки на звітний податковий період 2015 року і відповідачем на минулі податкові періоди не застосовуються.

Щодо доводів позивача про можливість застосування транспортного податку лише з 2016 року колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Проте, за приписами пунктом 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

При цьому колегія суддів не вбачає у вказаних положеннях будь-яких суперечностей, оскільки законодавцем чітко встановлений алгоритм застосування місцевих податків, а саме, у випадку відсутності рішення органу місцевого самоврядування місцеві податки справляються за мінімальними ставками, встановленими для цих податків Податковим кодексом України. Будь-якого відтермінування їх дії у часі в такому випадку законодавством не передбачено.

Крім того, перехідними положеннями Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 N 71-VIII, яким внесені зміни до Податкового кодексу України щодо порядку справляння транспортного податку, визначено особливості прийняття органами місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків, зокрема транспортного податку, на 2015 рік. Пунктом 4 Прикінцевих положень зазначеного Закону, окрім іншого, рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині транспортного податку). Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, визначені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 7/60 від 28.01.2015 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» встановлено об'єкт оподаткування, платників податку, податковий період, особливості оподаткування, інші обов'язкові елементи транспортного податку прийнято відповідно до вимог та в термін, визначений Законом № 71.

Аналізуючи зазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що воля законодавця в спірних відносинах полягає в тому, що транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Крім того, адміністративний суд не може перебирати на себе функцію законодавця і фактично звільняти платників податку від сплати транспортного податку у 2015 році за судовим рішенням, оскільки такі повноваження судовим органам не притаманні і не передбачені серед завдань адміністративного судочинства, визначених у статті 2 КАС України.

Таким чином, у 2015 році транспортний податок в повинен сплачуватись відповідно до приписів Податкового кодексу України, тобто в розмірі 25 тисяч гривень.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні від 14 жовтня 2010 року, прийнятому у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06), Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Отже, введення нового виду податку транспортного податку на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" N 71-VIII від 28 грудня 2014 року слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення від 08.06.2015 року № 814-17 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а отже відсутні підстави для скасування даного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята законно та обґрунтовано, апеляційна скарга позивача, не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Повний текст складений 29 листопада 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі № 804/2288/17 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: І.В. Юрко