Справа № 813/3952/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року справа № 813/3952/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» про застосування арешту коштів на рахунках,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі Офіс великих платників податків ДФС, позивач) до Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» (далі ПП «ОККО-Нафтопродукт», відповідач), в якому позивач просить суд застосувати арешт коштів, які перебувають на усіх рахунках, відкритих у банках, які здійснюють обслуговування ПП «ОККО-Нафтопродукт».

В обгунтування позовних вимог покликається на такі обставини. Зокрема, зазначає, що Офісом великих платників податків ДФС за результатами аналізу показників звітності РРО, податкової декларації з ПДВ та декларацій акцизного податку ПП «ОККО-Нафтопродукт» за 2015 рік встановлено значні розбіжності між даними про обсяги реалізованих товарів. У звязку з цим позивачем скеровано ПП «ОККО-Нафтопродукт» письмовий запит №51512/10/28-10-42-05-10 від 03.10.2017 «Про надання інформації та її документального підтвердження». Як стверджує позивач, на зазначений запит контролюючого органу відповідачем листом від 24.10.2017 №626 відповідь надана лише частково. Відтак, головними державними ревізорами-інспекторами Офісу великих платників податків ДФС з метою проведення позапланової документальної виїзної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» 30.10.2017 здійснено вихід на ПП «ОККО-Нафтопродукт» за його фактичною адресою. Посадовим особам ПП «ОККО-Нафтопродукт», а саме бухгалтеру ОСОБА_4 було предявлено направлення на перевірку від 30.10.2017 №924 та №925 та копію наказу від 27.10.2017 №2424. Однак, бухгалтером ОСОБА_4 відмовлено у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки з мотивацією непредявлення копії наказу на перевірку. Покликаючись на п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України (далі ПК України), що передбачає застосування арешту у разі відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним у поданій позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, покликаюсь на те, що позовні матеріали, надані позивачем, не містять доказів вручення посадовим (службовим) особам ПП «ОККО-Нафтопродукт» наказу №2424 від 27.10.2017 на проведення позапланової перевірки. При цьому виключно наявність доказів вручення копії такого наказу посадовим (службовим) особам ПП «ОККО-Нафтопродукт» та їх подальша відмова в допуску до перевірки могли б слугувати підставою для оформлення позивачем ОСОБА_5 про відмову у допуску до перевірки. Таким чином, перевірка не могла бути розпочатою не через недопуск відповідачем, а через недотримання самим позивачем вимог діючого ПК України.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Офісом великих платників податків ДФС скеровано ПП «ОККО-Нафтопродукт» письмовий запит №51512/10/28-10-42-05-10 від 03.10.2017 «Про надання інформації та її документального підтвердження» щодо причин розбіжностей між даними РРО (КОРО) та показників розрахунків сум акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (Додаток 6) до декларацій акцизного податку за період 2015 року, а також документальні підтвердження.

Листом від 24.10.2017 №626 ПП «ОККО-Нафтопродукт» надано пояснення щодо причин розбіжностей між даними РРО (КОРО) та показників розрахунків сум акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (Додаток 6) до декларацій акцизного податку за період 2015 року, а також їх документальні підтвердження.

27.10.2017 Офісом великих платників податків ДФС на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зі змінами та доповненнями та інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на органи ДФС, керуючись п.78.4 ст.78 Податкового Кодексу України видано наказ №2424 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» ПП «ОККО-Нафтопродукт» з питань правильності обчислення акцизного податку при реалізації пального за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 за місцем розташування Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» та видано направлення на перевірку від 30.10.2017 №924, №925.

Головними державними ревізорами-інспекторами Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою проведення позапланової документальної виїзної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» 30.10.2017 здійснено вихід на ПП «ОККО-Нафтопродукт» за податковою (фактичною) адресою: м.Львів, вул.Пластова,1.

Згідно акту №444/28-10-42-05/36670361 від 30.10.2017 про відмову платника податків та/або посадових осіб платника податків у допуску посадових осіб Офісу великих платників податків ДФС до проведення документальної позапланової перевірки, посадовим особам ПП «ОККО-Нафтопродукт», а саме бухгалтеру ОСОБА_4 (за довіреністю від 01.09.2017 №ОНП-2017/31) предявлено направлення на перевірку від 30.10.2017 №924, видане головному державному ревізору інспектору відділу податкового супроводження підприємств торгівлі пальним управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_6, направлення на перевірку від 30.10.2017 №925, видане головному державному ревізору інспектору відділу податкового супроводження підприємств торгівлі транспортними засобами управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_7, копію наказу Офісу великих платників податків ДФС від 27.10.2017 №2424 з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань правильності обчислення та сплати акцизного податку при реалізації пального за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 за місцезнаходженням ПП «ОККО-Нафтопродукт». Посадовими особами ПП «ОККО-Нафтопродукт», а саме бухгалтером ОСОБА_4 (за довіреністю від 01.09.2017 №ОНП-2017/31) відмовлено у допуску посадових осіб Офісу великих платників податків ДФС до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт».

За наслідком недопуску до перевірки ревізорів-інспекторів контролюючого органу до перевірки Офісом великих платників податків ДФС подано в суд адміністративний позов про застосування арешту коштів на рахунках ПП «ОККО-Нафтопродукт».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Підстави для застосування адміністративного арешту майна платника податків визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України.

Зокрема, підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо зясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законним підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Таким чином, вирішуючи спір, предметом якого є вимога про застосування адміністративного арешту майна платника податків, встановленню підлягають факти дотримання контролюючим органом правил щодо призначення та проведення перевірок, зокрема виконання посадовими особами контролюючого органу умов, що надають їм право приступити до проведення документальної перевірки, та вчинення платником податків правопорушення у сфері оподаткування, що виразилося у неправомірному недопуску до перевірки відповідних працівників контролюючого органу, за наявності законних підстав для її проведення.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Вичерпний перелік підстав для проведення документальної позапланової перевірки визначений статтею 78 ПК України.

Так, згідно з пп.78.1.4 п.78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова виїзна перевірка може бути здійснена зокрема коли виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п.78.5 ст.78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1. ст.81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Абзацом 5 п.81.1 ст.81 ПК України визначено, що непред'явлення або не надсилання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Отже, законодавцем чітко встановлено умови, виконання яких надає право посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення документальної виїзної перевірки та регламентовано дії контролюючого органу у випадку відмови платника податку в отриманні документів, зазначених в п.81.1 ст.81 ПК України.

Суд зазначає, що встановлені Главою 8 розділу ІІ ПК України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні ПК України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Судом встановлено, що згідно пояснень представника по довіреності ПП «ОККО-Нафтопродукт» ОСОБА_4 у акті №444/28-10-42-05/36670361 від 30.10.2017 про відмову платника податків та/або посадових осіб платника податків у допуску посадових осіб Офісу великих платників податків ДФС до проведення документальної позапланової перевірки, в порушення ст.81 ПК України ревізорами не було предявлено копію наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» посадовим особам підприємства.

В судовому засіданні відповідач заперечував факт вручення посадовим особам ПП «ОККО-Нафтопродукт» та/або його уповноваженому представнику ОСОБА_4 наказу Офісу великих платників податків ДФС від 27.10.2017 №2424 та направлень на перевірку від 30.10.2017 №924 та №925.

Позивачем дані доводи відповідача належними документальними доказами не спростовано. Зокрема, матеріали справи не містяться доказів виконання контролюючим органом вимог ст.78.4 ПК України, а саме вручення в порядку ст.42 ПК України, особисто платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові копії наказу від 27.10.2017 №2424 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки до початку проведення зазначеної перевірки.

Крім того, матеріали справи не містять доказів вручення ПП «ОККО-Нафтопродукт» або його законному чи уповноваженому представникові направлень на перевірку від 30.10.2017 за №924 та №925, факт якого підтверджується підписом згаданих осіб у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення, чи доказів відмови платника податків в отриманні направлень на перевірку, а саме акту, який засвідчує факт такої відмови.

Таким чином, виходячи з вимог абзацу 5 п.81.1 ст.81 ПК України, відмова платника податку у допущенні посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки у випадку непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) наказу та направлень на перевірку є правомірною та не може бути підставою застосування арешту майна, в розумінні підпункту 94.2.3 пункту 94.2 ст. 94 ПК України.

Наведене є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Згідно з п. 94.5 ст. 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п.94.6 ст.94 ПК України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Судом встановлено, що Офісом великих платників податків ДФС на підставі п.94.2 ст.94 ПК України рішення про застосування повного або умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП «ОККО-Нафтопродукт» не приймалось.

Проте, контролюючий орган звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Підпунктом 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Відповідно до пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведеної норми для виникнення у контролюючого органу права звернення до суду для застосування арешту коштів мають настати дві умови: 1) у платника податків виник податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу.

Проте, доказів наявності у ПП «ОККО-Нафтопродукт» податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу суду не надано.

Також суд зазначає, що процедура адміністративного арешту майна регулюється Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків затвердженим наказом Міністерства фінансів України 14.07.2017 за № 632, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2017 р. за № 948/30816.

Відповідно до пунктів 7.1-7.3 розділу VII вказаного Порядку, - арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу доходів і зборів до суду.

Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Тобто, арешт коштів на рахунках платника здійснюється лише після прийняття рішення керівника контролюючого органу про накладення адміністративного арешту майна цього платника.

Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги норми статті 94 Податкового кодексу України, Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 за №632, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, слід дійти висновку, що застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

За таких обставин, з огляду на те, що доказів прийняття рішення про застосування адміністративного арешту контролюючим органом не надано, підстави для застосування арешту коштів на усіх рахунках, відкритих у банках, які здійснюють обслуговування ПП «ОККО-Нафтопродукт» відсутні, оскільки такий арешт є лише складовою загального арешту майна.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом в ухвалах від 19 січня 2015 року у справі №К/800/61064/13, від 05 квітня 2016 року у справі К/800/33805/15, від 27 лютого 2017 року у справі К/800/954/17.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, що викладена, зокрема, у рішенні по справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою. На державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» , заява № 36900/03, п.37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини» , п.128, та «Беєлер проти Італії», п. 119). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (п. 168 рішення в справі «East/West Alliance Limited» проти України»); питання про те, чи існував справедливий баланс між вимогами загального інтересу громади та вимогами захисту основних прав особистості можна розглядати лише, якщо встановлено, що це втручання законне і не свавільне (п. 58 рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»).

Отже, на підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі вищенаведених обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» про арешт коштів на рахунках платника податків.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 01.12.2017

Суддя Сакалош В.М.