Справа № 337/2799/17(2-а/337/213/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокусправа № 337/2799/17(2-а/337/213/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року у справі №337/2799/17(2-а/337/213/2017) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 серпня 2017 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, згідно з яким, просить визнати незаконними дії відповідача, які виразилися в утриманні з пенсії позивача грошових коштів та скасувати рішення відповідача про утримання сум пенсій виплачених надмірно від 12.01.2017 року, зобовязавши відповідача повернути утримані з пенсії позивача суми.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства прийняв рішення про утримання сум пенсій виплачених позивачу за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що з 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому, з 01.06.2015 року посада, на якій позивач працював, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для невиплати пенсії відсутні.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції не надав правову оцінку діям відповідача щодо проведення утримання пенсії за січень 2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивачу пенсія за вислугу років була призначена пенсійним органом МВС України з 26.12.2003 року. На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 перебуває з 01.01.2007 року та отримує пенсію відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до наказу ГУ Національної поліції в Запорізькій області №29 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста І категорії кримінальної поліції ГУНП, що підтверджується копією трудовою книжкою позивача (а.с.11).

12.01.2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від про стягнення сум пенсії, надміру виплачених позивачу за періоди з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року та з 01.01.2016 року до 19.12.2016 року в сумі 12696,72 грн., у зв'язку з неповідомленням позивачем пенсійного органу про працевлаштування до Національної поліції на державну службу (а.с.16).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 2 ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно з абз. 4 ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII), в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII), яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічні приписи містяться у статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з копії трудової книжки, позивач 07.11.2015 року призначений на посаду спеціаліста І категорії кримінальної поліції. 01.05.2016 року позивачу присвоєно 4 ранг державного службовця, що свідчить про те, що позивач працює у Національній поліції з 07.11.2015 року на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» (а.с.11).

Враховуючи зазначене, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262-XII підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього закону, відпали і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Враховуючи те, що відсутні підстави для невиплати пенсії позивачу з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року, рішення відповідача в частині повернення надміру виплачених сум пенсії за цей період є неправомірним.

Щодо правомірності рішення відповідача в частині проведення утримання надміру виплачених сумм пенсії позивачу у період з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІ від 24.12.2015 року внесено зміни у положення статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та положення цих статей викладено у наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".

Вказані зміни набрали законної сили з 01.01.2016 року.

Тобто, з 01.01.2016 року визначальною умовою для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є перебування особи, якій призначена пенсія за цим Законом, на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Оскільки позивач, якому призначена пенсія за Законом № 2262-XII, з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року перебував на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», наявні всі підстави для невиплати йому пенсії за вказаний період.

Водночас, відповідачем за період з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року позивачу було в повному обсязі виплачено пенсію, у зв'язку з чим виникла переплата.

За приписами ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно з частиною 1 якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Вказаними нормами встановлено, що у разі невиконання пенсіонером обов'язку, встановленого ч. 1 ст. 102 Закону № 1788-ХІІ, останній зобов'язаний повернути неправомірно отримані кошти на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду.

Підставою для повернення надміру виплачених коштів, стало неповідомлення ОСОБА_1 відповідача про працевлаштування з 07.11.2015 року.

При цьому, твердження позивача про те, що по факту його працевлаштування 07.11.2015 року не відбулося, оскільки його було переведено з міліції в поліцію і новий трудовий договір не укладався суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовують факт перебування позивача на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» у спірний період.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо наявності у відповідача правових підстав для прийняття рішення щодо стягнення з позивача надміру виплачених коштів за період з 01.01.2016 року по 19.12.2016 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобовязання відповідача повернути позивачу незаконно стягнуті із пенсії кошти, оскільки доказів такого стягнення ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що висновки суду в резолютивній частині постанови - є приписами, що підлягають безумовному виконанню сторонами та третіми особами, а судове рішення має бути категоричним, тобто повинне давати відповідь на позовні вимоги таким чином, щоб зняти невизначеність у взаємовідносинах між сторонами спору. У резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про протиправність дій або бездіяльності відповідача та про спосіб відновлення порушених прав позивача.

Однак, відсутність доказів фактичного утриманням з пенсійного забезпечення ОСОБА_1 та розрахунків сум такого утримання позбавляє суд прийняти рішення, в якому буде наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про спосіб відновлення порушених прав позивача.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року у справі №337/2799/17(2-а/337/213/2017) скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо утриманням з ОСОБА_1 виплачених сум пенсії за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.01.2017 року в частині утримання надміру виплачених сум з пенсії ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 01 грудня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко