Справа № 826/11791/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2017 року № 826/11791/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - позивач)

до відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного

управління юстиції (далі - відповідач)

третя особа ОСОБА_1

про скасування постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову від 10.11.2014 № 44747938 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що при накладенні арешту державний виконавець не перевірив наявності у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформації щодо встановлення іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 та не повідомив позивача як іпотекодержателя про накладення арешту та про його направо на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Позивач має бажання скористатись правом щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, однак позбавлений можливості реалізувати це право внаслідок існування арешту, накладеного оскаржуваною постановою державного виконавця на згадану квартиру.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач свого представника до суду не направив, хоча належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

Третя особа також до суду не прибула, поштова кореспонденція, направлена на її адресу, повернулась до суду неврученою. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, третя особа проживала у вищевказаній квартирі, однак на даний час виїхала з квартири в невідомому напрямку.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2007 ОСОБА_1 (далі - позичальник) уклала з АКІБ "УкрСиббанк" (далі - кредитор) договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - кредитний договір).

За умовами кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 25000,00 дол.США, що в еквіваленті становить 126 250,00 грн., а позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором кредитором приймається застава нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено іпотечний договір від 31.10.2007, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., про що зроблений реєстровий запис № 6869. За умовами зазначеного іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Одночасно з укладенням згаданого іпотечного договору 31.10.2007 до Державного реєстру іпотек внесено обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою від 19.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до дговору факторингу від 13.02.2012 №2 ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" свої права та вимоги за зобов'язанням Позичальника за Кредитним договором.

З огляду на викладене між ТОВ «Кейт-Колект» та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір відступлення права вимоги від 13.02.2012 за договорами іпотеки, зазначеними у додатку до цього договору, в тому числі згідно з додатком № 1 за договором іпотеки (житлова нерухомість) № 0, укладеним з ОСОБА_1

Договір відступлення права вимоги зареєстровано приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., про що зроблено реєстровий запис № 649-650.

Згідно з доводами позивача 19.05.2016 при зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що на майно ОСОБА_1, в тому числі те, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 31.10.2017, постановою державного виконавця Миколаївського районного управління юстиції від 10.11.2014 № 44747938 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1. Про накладення арешту державний виконавець позивача не повідомив.

З Інформаційної довідки від 19.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, зокрема, вбачається, що 10.11.2014 відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції від 10.11.2014 ВП № 44747938 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. накладено обтяження - арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

Згідно з витягом від 21.11.2017 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень оскаржувана постанова державного виконавця про накладення арешту винесена у виконавчому провадженні №44747938 на виконання судового наказу Залізничного районного суду м.Львова від 08.05.2009 у справі № 2-н-1921/09 про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" коштів у розмірі 53 554,23 грн. за кредитним договором. У витязі також міститься інформація про те, що згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці у ТОВ "Кей-Колект".

Копію оскаржуваної постанови державного виконавця суду не надано.

Згідно з доводами позивача, який не учасником виконавчого провадження №44747938, копія цієї постанови державним виконавцем йому не надсилалася, про накладення арешту на усе майно ОСОБА_1, в тому числі й на вищевказану квартиру, також не повідомлялося.

Відповідач на вимогу суду копію матеріалів виконавчого провадження №44747938, у якому прийнято оскаржувану постанову, суду не надав, що позбавило суд можливості встановити всі обставини винесення зазначеної постанови.

Разом з тим, наявність указаної постанови підтверджується вищевказаною довідкою від 19.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна та витягом від 21.11.2017 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд брав до уваги такі положення матеріального законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV, тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, поміж іншого, накладати арешт на майно боржника.

Згідно зі статтею 52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до приписів статті 54 Закону №606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку"

В розумінні статті 1 "Про іпотеку" (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 Закону № 898-IV у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною другою статті 1 Закону України "Про заставу" передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України "Про заставу".

Аналогічні положення містяться у статті 572 Цивільного кодексу України, згідно з якою в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, має право, у разі не виконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Варто зазначити, у постанові від 01 березня 2016 в адміністративній справі №0870/5301/12 Вищий адміністративний суд України дотримується позиції, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

У даному випадку переважне право (пріоритет) позивача на предмет іпотеки підтверджується тим, що запис про реєстрацію заборони відчуження квартири на підставі договору іпотеки внесено раніше (31.10.2007), ніж арешт на все майно ОСОБА_1 на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця. Наведене підтверджується інформаційною довідкою від 19.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у його листі від 01.02.2015 "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна" чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.

Водночас накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

При цьому, як уже зазначалося, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

У ході розгляду справи судом не здобуто доказів того, що накладаючи арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 відповідно до оскаржуваної постанови від 10.11.2014 №44747938, державний виконавець повідомив позивача як заставодержателя про накладення арешту на предмет іпотеки та роз'яснив право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

З огляду на викладене вище суд погоджується з доводами позивача, що оскаржувана постанова в частині накладення арешту на предмет іпотеки прийнята з порушенням вимог Закону №606-XIV та унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. А відтак належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах буде скасування оскаржуваної постанови в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Водночас заслуговує на увагу те, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 21.11.2017 у виконавчому провадженні №44747938 постановою державного виконавця від 30.06.2015 виконавчий документ повернуто стягувачеві, тоді як арешт з нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 не знято.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції від 10.11.2014 № 44747938 в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" сплачений судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова