Справа № 348/1973/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/11013/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: а) поновити строк для звернення до адміністративного суду, який був пропущений з поважних причин; б) визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області протиправними в частині відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та неврахування при проведенні розрахунку і визначені середньомісячного заробітку отримуваних нею щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат; в) зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 % розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 01.10.2017 року відповідно до Закону України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" та з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, а також при проведенні розрахунку і визначені середньомісячного заробітку врахувати з 29.09.2016 р. отримувану нею щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат; г) стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Постановою від 13 жовтня 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Поновив строк для звернення до адміністративного суду про визнання протиправними дії відповідача, який було пропущено з поважних причин.

Визнав дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області протиправними в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та неврахування при проведенні розрахунку і визначені середньомісячного заробітку отримуваних нею щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат.

Зобов'язав Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічного грошове утримання в збільшеному на 20 % розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 01.10.2017року відповідно до Закону України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" та з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Також суд постановив при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку врахувати з 29.09.2016 року отримувану ОСОБА_1 щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат та стягнув з Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської на користь ОСОБА_1 640 грн.00коп. сплачених судових витрат.

Ухвалою від 19 жовтня 2017 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області постановив виправити описку в постанові Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 13.10.2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання відповідача до вчинення певних дій, а саме: в абзаці п'ятому резолютивної частини постанови вказати дату, з якої слід врахувати отримувану позивачем матеріальну допомогу « 21.09.2016 року» замість « 29.09.2016 року».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що за своїм змістом і природою щомісячне довічне грошове утримання не є виплатою, визначеною ч.2 ст.6 Закону України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні", а тому не має підстав для збільшення розміру довічного грошового утримання на 20%, як громадянину, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Зазначеною правовою нормою встановлення вказаного підвищення до розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці не передбачено.

Крім того, Законом України ,,Про судоустрій і статус суддів" надання підвищень та надбавок, в тому числі підвищення за надання статусу жителя гірського населеного пункту, також не передбачено.

З 01.01.2017 Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору, а тому стягнення з Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області судових витрат є протиправним.

Враховуючи викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 22.06.1987 року по 20.09.2016 року працювала суддею Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року вона звільнена з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 6-8, 12-13).

20.09.2016 року наказом голови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за № 02-03/126 ОСОБА_1 відрахована зі штату суду на підставі вказаної Постанови Верховної Ради України (а.с. 14).

21.09.2016 року Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді з нарахуванням до розміру довічного грошового утримання 20 % надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_1 постійно проживає в м. Надвірна Івано-Франківської області та 19.01.2012 року отримала посвідчення особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, що дає право на отримання пільг передбачених Законом України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" (а.с. 11).

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачу нараховувалась доплата у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту.

Однак, 29.09.2017 року ОСОБА_1 отримала повідомлення Надвірнянського УПФ України про відмову у нарахуванні доплати у розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту на підставі ст. 6 Закону України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" з 01.10.2017 року (а.с. 15).

Крім того, при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідач не врахував виплату допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову у нарахуванні доплати у розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 6 Закону України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20 відсотків, а тому усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, у тому числі і щомісячне довічне грошове утримання суддів, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20 відсотків.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону.

Статтею 141 Закону № 2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання (ч.1)

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія (ч.2).

Частиною 3 ст.141 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, суддя, який вийшов у відставку, має право на отримання пенсії на умовах, визначених Законом, або на щомісячне довічне грошове утримання.

Отже, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці це особлива форма соціального забезпечення судді, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Умови і порядок його виплати визначені Законом.

Суд першої інстанції вірно встановив та не заперечується відповідачем, що позивач має статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Даний факт підтверджений посвідченням серії 2Б № 108178, виданим Надвірнянським міськвиконкомом Івано-Франківської області 19.01.2012 року, реєстраційний № 11078 (а.с. 11).

Згідно постанови КМ України № 647 від 11.08.1995 року ,,Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських" місту Надвірна Івано-Франківської області надано статус гірського населеного пункту.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 15.02.1995 року № 56/95-ВР ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Згідно з ч.2 ст. 6 Закону України ,,Про статус гірських населених пунктів в Україні" розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що стаття 6 Закону № 56/95-ВР не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20 відсотків. У цій нормі не приведено також переліку будь-яких виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету України, збільшення яких на зазначені 20 відсотків не допускається.

За таких обставин колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, у тому числі і щомісячне довічне грошове утримання суддів, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20 відсотків.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, які виразились у неврахуванні при проведенні розрахунку і визначені середньомісячного заробітку ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, отримуваної нею щорічно та зобов'язання відповідача враховувати таку допомогу.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд зазначив, що не погоджуючись із розміром щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 звернулась до Надвірнянського ОУ ПФУ із заявою про проведення доплати у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту та врахування виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при проведенні розрахунку та визначенні середньомісячного заробітку.

Однак, листом відповідача за № 5938/03 від 29.09.2017р. відмовлено у задоволенні заяви позивача з приводу доплати в розмірі 20 % як жителю гірського населеного пункту та врахування виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 із заявою до відповідача з приводу протиправності неврахування при проведенні розрахунку і визначені середньомісячного заробітку матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу та відмови відповідача у задоволенні такої заяви.

В матеріалах справи ( а.с. 15) наявний лише лист Надвірнянського ОУ ПФУ за № 5938/03 від 29.09.2017р., в якому йде мова лише про відсутність підстав для виплати підвищення у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині врахування матеріальної допомоги на оздоровлення при визначенні середньомісячного заробітку позивача для розрахунку розміру довічного грошового утримання, оскільки розпорядження Надвірнянського ОУ ПФУ від 21.09.2016 року про призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання без врахування щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення позивач у визначені законодавством строки та порядку не оскаржила, з вимогою про врахування такої допомоги до відповідача не зверталась, а відповідач не приймав рішення про відмову у задоволенні такої заяви.

Не дотримання процедури оскарження рішення суб'єкта владних повноважень є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій та рішення такого суб'єкта.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини справи, не застосував нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, а тому дійшов помилкового висновку щодо задоволення зазначених позовних вимог.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача в частині врахування матеріальної допомоги на оздоровлення при визначенні середньомісячного заробітку позивача для розрахунку розміру довічного грошового утримання позивача не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в цій частині задоволення позовних вимог - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В решті позовних вимог постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги щодо скасування постанови суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору задоволенню не підлягають, оскільки в силу вимог частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі. А нормами КАС України (в редакції станом на час розгляду справи) не передбачено стягнення судового збору з Державного бюджету України в разі звільнення відповідача - суб'єкта владних повноважень від сплати судового збору, не на користь якого ухвалено судове рішення.

Постанова суду першої інстанції прийнята в порядку письмового провадження, а тому в силу приписів ч.10 ст. 183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі № 348/1973/17 в частині задоволення позовних вимог щодо неврахування при проведенні розрахунку і визначення середньомісячного заробітку матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу - скасувати.

Прийняти в цій частині позовних вимог нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язання відповідача області врахувати при визначенні середньомісячного заробітку для перерахунку довічного утримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 04 грудня 2017 року.