Справа № 2-а/447/99/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10389/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Рибачука А.І.,Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Львівської області на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Львівської області про визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 17.09.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Львівської області, в якому просив визнати неправомірними дії, розпорядження від 15.03. 2017 №152835 УПФУ в Миколаївському районі Львівської області в частині відмови в призначенні йому пенсії за віком, згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати УПФУ в Миколаївському районі Львівської області призначити йому пенсію за віком з 08.02.2016 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівника по Україні за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії; зобов'язати УПФУ в Миколаївському районі Львівської області виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною йому пенсією за віком з 08.02.2016 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівника по Україні за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірним рішення Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області в частині відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком, згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Миколаївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівника по Україні за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії з виплатою різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією за віком.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Миколаївське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Львівської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати на прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт вказує, що позивач, отримуючи з 31.12.2002 пенсію за вислугу років відповідно до Закону 2262-ХІ1, як особа, звільнена з військової служби, скористався своїм правом на вибір державної пенсії (однієї з видів пенсійних виплат, передбачених вище переліченими Законами), тому подана позивачем заява про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» - є заявою про переведення з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При цьому враховується заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в абзаці першому частини першої статті 40 Закону № 1058, і застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який було враховано під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При апеляційному розгляді позивач та його представник заперечили вимоги апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що з 31.12.2002 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Після звільнення із служби позивач продовжував працювати.

02.05.2016 після виповнення йому 60 років набув право на отримання пенсії відповідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 та відповідно набув право вибору державної пенсії та звернувся до відповідача 08.02.2017 із заявою про призначення пенсії за віком.

Проте, при призначенні йому пенсії, відповідачем було використано формулу нарахування, яка застосовується при перерахунку раніше призначеної пенсії з посиланням на те, що він отримував до часу звернення пенсію, яку йому було призначено за вислугу років відповідно до вимог Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-Х11 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідач нарахував йому пенсію, використавши первинні показники, які визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте застосував показник середньої заробітної плати за 2006 рік, посилаючись на ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відповідач фактично провів перерахунок пенсії, вважаючи його таким, що є переведеним з одного виду пенсії на інший, що знайшло своє відображення у розпорядженні від 15.03.2017 № 152835 УПФУ в Миколаївському районі Львівської області, яким відмовлено в призначенні йому пенсії за віком, згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії за вислугою років особа продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії за вислугою років на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV, однак у випадку із заявою мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Як встановлено судом, відповідач нарахував позивачу пенсію, використавши первинні показники, які визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте застосував показник середньої заробітної плати за 2006 рік, посилаючись на ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Даний перерахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки позивач не звертався до Управління про переведення з одного виду пенсії на іншій, а просив призначити йому іншу пенсію за іншим Законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що право на пенсію за віком у ОСОБА_1 виникло вперше, а тому при визначенні розміру пенсійних виплат слід брати розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, виходячи із розміру заробітної плати за 2013-2015 роки, а не застосовувати показники заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні в галузях економіки за 2006 рік.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України, від 31.03.2015 ( справа № 21-612а14 ), від 09.06.2015 (справа №21-550а14).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Миколаївського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Львівської області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року у справі №447/723/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 05.12.2017