Справа № 804/7007/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2017 р. Справа № 804/7007/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Фоменкової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, -
27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов'язати Головне управління в Дніпропетровській області звільнити зі служби в поліції ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату;
- зобов'язати Головне управління в Дніпропетровській області видати наказ про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату;
- зобов'язати Головне управління в Дніпропетровській області провести остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 на день звільнення 27.09.2017 року;
- зобов'язати Головне управління в Дніпропетровській області видати трудову книжку із внесенням запису про звільнення через скорочення штату працівників на підставі п. 1 ч. 40 КЗпП України.
В обґрунтування позову позивачем, з посиланням на норми п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та ч.1 ст. 492 Кодексу законів про працю України, зазначено, що ГУНП в Дніпропетровській області належним чином не дотрималось процедури звільнення позивача зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням штату, чим порушило трудові права позивача.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Представник Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Також зауважив, що оскільки у серпні 2017 року ОСОБА_1 пройшов атестування, за результатами якого останнього переміщеного на нижчу посаду через службову невідповідність та призначено наказом ГУНП від 31.08.2017 року №276 о/с на посаду дільничного офіцера поліції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, ОСОБА_1 не міг бути звільнений за п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на службу до Національної поліції наказом ГУНП від 07.11.2015 №1 о/с на посаду заступника командира батальйону дорожньо-патрульної служби підпорядкованого ГУНП в Дніпропетровській області, з присвоєнням йому спеціального звання підполковник поліції.
Наказом ГУНП від 19.12.2016 року №357 підполковника поліції ОСОБА_1 було переміщено на посаду старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності ГУНП відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з проведенням реорганізації.
За результатами проведеної атестації, відповідно до атестаційного листа від 09.08.2016 року, ОСОБА_1 отримав 20 балів з 60 за загальні здібності та навички, та 27 з 60 за професійне тестування.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2016 року по справі за №804/5418/16 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП, Атестаційної комісії №12 ГУНП про визнання дій протиправними та скасування рішення, позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії №12 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.08.2016 року, оформлене у протоколі ОП №15.00024567.0032966.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 рокуроку по справі №804/5418/16 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП, Атестаційної комісії №12 ГУНП про визнання дій протиправними та скасування рішення, апеляційну скаргу ГУНП залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2016 року - без змін.
Наказом ГУНП від 27.07.2017 року № 3125 «Про організаційно-штатні питання» були скорочені посади, зокрема, посада старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності ГУНП, яку займав ОСОБА_1
27.07.2017 року ОСОБА_1 був ознайомлений з зазначеним наказом ГУНП від 27.07.2017 року №3125.
10.08.2017 року атестаційною комісією ГУНП було одноголосно прийняте рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність.
14.08.2017 року ОСОБА_1 було під підпис ознайомлено із результатами проведеного щодо нього атестування.
Відповідно до інформації Акту запропонування посад підполковнику поліції ОСОБА_1, складеного 30.08.2017 року, з метою реалізації рішення атестаційної комісії ГУНП про переміщення ОСОБА_1 на нижчу посаду через службову невідповідність, управлінням кадрового забезпечення ГУНП ОСОБА_1 були запропоновані посади: дільничний офіцер поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції; дільничний офіцер поліції сектору превенції Самарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції; інспектор сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції.
Як вбачається з Акту запропонування посад підполковнику поліції ОСОБА_1 від 30.08.2017 року від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, про що управлінням кадрового забезпечення ГУНП складено акт від 30.08.2017 року.
31.08.2017 року наказом ГУНП №276 о/с відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено на посаду (через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей) підполковника поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, звільнивши з посади старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності ГУНП, з 31.08.2017 року на підставі атестаційного листа ОСОБА_1 від 10.08.2017 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові засади організації, та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VІІІ (зі змінами та доповненнями), згідно з ч.ч.1,2 ст.1 якого Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно до ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також, те, що Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, судом до спірних правовідносин застосовуються положення трудового законодавства.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015року у справі №21-8а15.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
При цьому, частиною 2 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Статтею 49-2 КЗпП закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Також, у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Отже, із аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові усі наявні в установі вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
Скорочення посади має чіткий і однозначний зміст - це припинення існування посади, внаслідок чого працівник, який її обіймає, може бути звільнений за умови, якщо неможливо його перевести, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП).
Відповідно до ч.3 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Згідно з п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Отже, діючим законодавством чітко визначено, що звільнення працівника в зв'язку із скороченням штату працівників з ініціативи власника може мати місце лише у випадку, коли:
- неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу;
- з обов'язковим врахуванням власником наявності в конкретного працівника переважного права залишення на роботі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.07.2017 року позивач отримав попередження про те, що відповідно до наказу ГУНП від 27.07.2017 року №3125 «Про організаційно-штатні питання» посада старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності ГУНП, яку обіймав ОСОБА_1, була скорочена.
Під час судового розгляду було з'ясовано та не спростовано представником відповідача, проте, що позивачу протягом двох місяців з дня попередження про скорочення посади нова рівноцінна посада не пропонувалась, позивач згоди на переведення на іншу роботу не давав та переважного права на залишення на роботі не мав. При цьому, суд не приймає до уваги відомості про пропонування позивачу посад, які викладені в Акті від 30.08.2017 року, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні та не спростовано представником відповідача, висловлення пропозицій щодо надання рапортів для зайняття перелічених в Акті посад було здійснено відповідними посадовими особами під час проведення зібрання всіх співробітників, що проходили атестування, пропозиції переведення позивача особисто на зазначені посади здійснено не було, а крім того, зібрання відбувалось не в рамках процедури, передбаченої чинним законодавством у випадку скорочення посади, а під час процедури атестації відповідно до наказу від 23.02.2016 року №458.
Крім того, протягом двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції у зв'язку скороченням займаної посади, позивач в рамках відповідної процедури та у зв'язку з скороченням на нову посаду призначений не був.
При цьому, суд критично відноситься до тверджень відповідача про повідомлення позивача про переведення його на іншу посаду шляхом інформування засобами телефонного зв'язку, оскільки жодних доказів здійснення такого інформування у вигляді Акту, рапорту відповідач не надав, а позивач факт такого повідомлення спростовує.
Таким чином, суд вважає, що, виходячи із положень статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач повинен був діяти в межах приписів цієї статті, а саме по закінченню двохмісячного строку з моменту попередження про скорочення займаної посади, 27.09.2017 року повинен був звільнити позивача у зв'язку зі скороченням штату.
З матеріалів справи вбачається, що підставами для переміщення позивача на іншу посаду - дільничного офіцера поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, є не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії від 10.08.2017 року (через службову невідповідність), що була проведена на підставі наказу №2732 від 29.06.2017 року.
При цьому, суд констатує, що призначення для проведення атестації позивача протягом першого року проходження служби після призначення на посаду є таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.
Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», Законом України від 2 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР 42946756).
Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України «Про Національну поліцію» не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає за можливим застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України «Про професійний розвиток працівників».
Статтею 12 цього Закону визначені категорії працівників, які не підлягають атестації. Так, зокрема, згідно ч.1 цієї статті не підлягають атестації працівники, які не відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.
Позивач працює в поліції з 07.11.2015 року.
19.12.2016 року позивача було призначено на посаду старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності ГУНП наказом ГУНП в Дніпропетровській областівід №357 о/с, а тому відповідно до приписів Закону України «Про професійний розвиток працівників» він не міг бути призначений до проходження атестації за цією посадою до 19.12.2017 року.
За таких обставин, у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були відсутні індивідуальні підстави, визначені ч.2 ст.57 закону України «Про національну поліцію», для призначення начальником ГУ НП України в Дніпропетровській області атестації позивача та відповідно неправомірним є проведення його атестування на відповідність займаній посаді з врахуванням також попередження позивача про скорочення такої посади, що, в свою чергу, потирічить меті та засадам атестування співробітників МВС як таким.
Також, переміщення позивача на нижчу посаду в рамках реалізації висновків атестаційної комісії на підставі наказу від 31.08.2017 року № 276 о/с, суд вважає таким, що порушує чинне законодавство, оскільки наказ від 27.07.2017 року №3125 «Про організаційно-штатні питання» на момент прийняття наказу про переміщення не був ані скасований ані реалізований.
Таким чином, станом на 27.07.2017 р. в день ознайомлення позивача з скороченням його посади склалася ситуація, коли на позивача фактично розповсюджувалась дія двох наказів: від 29.06.2017 року № 2732 «Про проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області» та від 27.07.2017 року №3125 «Про організаційно-штатні питання».
Зважаючи на те, що наказ про скорочення посади позивача був виданий пізніше, носив відносно позивача з моменту попередження про скорочення посади, яку він обіймав, індивідуальний характер, суд приходить до висновку, що його положення мали пріоритетний характер, в тому числі, зважаючи на те, що станом на його видання фактичні заходи щодо проведення атестації позивача розпочато не було.
Також, з матеріалів справи вбачається, що у період з 01 вересня 2017 року по 12 вересня 2017 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в державному закладі «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 Міністерства охорони здоров'я України», відповідно до довідки №41 ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» м. Дніпро про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 12 вересня 2017 року.
Після чого з 12 вересня 2017 року по 17 вересня 2017 року перебував на лікуванні в Лікарні ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області», а до виконання службових обов'язків мав приступити 22 вересня 2017 року, відповідно до довідки №006555 Лікарні ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» від 12 вересня 2017 року.
22.09.217 року позивач приступив до виконання службових обов'язків на посаді старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, що, в свою чергу, підтверджується долученими до матеріалів справи рапортами від 22 вересня 2017 року, 23 вересня 2017 року, 24 вересня 2017 року, 25 вересня 2017 року, 26 вересня 2017 року та 27 вересня 2017 року, а не до виконання службових обов'язків на посаді дільничного інспектора поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, на яку було переведено позивача за результатами атестації відповідно до витягу з наказу по особовому складу ГУПН в Дніпропетровській області №276 о/с від 31 серпня 2017 року.
Факт виконання позивачем посадових обов'язків на посаді старшого інспектора відділу забезпечення безпеки дорожнього руху управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області з 22 вересня 2017 року по 27 вересня 2017 року відповідачем під час судового розгляду не спростовано.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано вважав, що підлягає звільненню за скороченням з 27.09.2017 року, в той час як до нього без обґрунтування та повідомлення та скасування наказу від 27.07.2017 року № 3125 було застосовано іншу процедуру, у зв'язку з чим, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції з 27.09.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», про що видати наказ, з подальшим внесенням відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В свою чергу, частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З огляду на норми ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку суб'єкта владних повноважень у даних правовідносинах буде скасування наказу №276 о/с від 31.08.2017 року щодо переміщення ОСОБА_1 на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції та звільнення з попередньої посади як такого, що виданий внаслідок протиправних дій щодо атестації позивача та, як наслідок, порушує охоронювані законом права позивача, та може ускладнити або унеможливити виконання прийнятого у даній справі рішення.
Щодо вимоги про зобов'язання Головного управління в Дніпропетровській області провести остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 на день звільнення 27.09.2017 року, суд вважає за необхідне зазначити, що вона не може бути розглянута окремо від вимог щодо звільнення у зв'язку із скороченням і виданням наказу, є похідної від них, а відтак, суд вважає, що необхідним та достатнім заходом для відновлення порушених прав позивача буде задоволення вимог про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції з 27.09.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», про що видати наказ, з подальшим внесенням відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1, та скасування наказу №276 о/с від 31.08.2017 року щодо переміщення ОСОБА_1 на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції та звільнення з попередньої посади, в тому числі, зважаючи на те, що відомостей, що відповідач відмовиться від виконання рішення суду шляхом не здійснення відповідного розрахунку немає.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи до уваги викладене, та враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції з 27.09.2017 року відповідно до п.4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», про що видати наказ, з подальшим внесенням відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1.
Скасувати наказ №276 о/с від 31.08.2017 року щодо переміщення ОСОБА_1 на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції та звільнення з попередньої посади.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складений 27 листопада 2017 року.

Суддя В.В. Кальник