Справа № 813/4612/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року справа № 813/4612/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіакр-Львів" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ :

До Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» (далі позивач, ТОВ «Фіакр-Львів») до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (ГУ ДФС), в якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.12.2016 року:

- № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 1577880,00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі (за податковим зобовязанням) 1344996,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 232884,00 грн.;

- № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 313207,39 грн., в т.ч. за основним платежем (податковим зобовязання) в сумі 157692,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 115162,65 грн. та нараховано пеню в сумі 40352,54 грн.;

- № НОМЕР_3, яким встановлено суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем укладено договори оренди транспортних засобів, відповідно до яких визначено конкретну вартість такої оренди та передбачено обовязок сплати такої орендної плати, що здійснено позивачем ОСОБА_3 на факт безоплатного користування є необґрунтованим, оскільки відносини щодо орендної плати були оплатними. В той же час, контролюючий орган, покликаючись на безоплатність надання в оренду транспортних засобів, зменшив суму витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податку на прибуток, покликаючись на нереальність таких операцій. Серед іншого, відповідач констатував необхідність включення до доходів різниці між сумою амортизації одного автобуса та нарахованою орендною платою, що з позиції позивача, суперечить вимогам чинного законодавства. Усі господарські операції позивача з його контрагентами відповідають вимогам чинного законодавства та оформленні належними первинними документами, що надавались до перевірки та долучені до матеріалів справи. Як нарахування, так і сплата податку із доходу фізичних осіб проведена ТОВ «Фіакр-Україна» своєчасно і саме до того бюджету, який і повинен бути, чого відповідачем у акті перевірки не зафіксовано. На переконання позивача, код бюджетної класифікації фактично ніяким чином не впливає на факт сплати податку до бюджету. Застосування штрафних санкцій та пені неможливе, оскільки факт несплати, помилкової сплати відповідних платежів відсутні.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову (Т.4, а.с.124-126), а також поясненнях по справі (Т.8, а.с.11-13) та зазначив, що ТОВ «Фіакр-Львів» занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування всього на 3231433,00 грн. в т.ч. за 2013 рік на 1566033,00 грн. та за 2014 рік на 1665400,00 грн. з вартості безоплатно отриманих послуг оренди автобусів, що використовувались на маршрутах. Відповідно до наданих до перевірки документів встановлено, що позивач здійснює діяльність у сфері надання послуг пасажирських перевезень, які здійснюються власним транспортом та орендованими автомобілями. Відповідно до наданих до перевірки договорів орендна плата складає 300,00 грн. в місяць за один автобус. Підприємством не надано до перевірки деталізованого розрахунку та економічного обґрунтування вартості орендної плати, як і не надано актів виконаних робіт, що підтверджують факт отриманих послуг оренди автотранспортних послуг і є підставою для розрахунків, відображення таких в податкових деклараціях платника податків. Також перевіркою встановлено, що розрахунки з фізичними особами здійснювались у готівковій формі, а саме шляхом зняття готівки з розрахункового рахунку на господарські потреби та видача здійснювалась не ідентифікованим особам згідно з документом, що неналежним чином оформлений. Тобто вказані послуги оренди автобусів слід вважати безоплатно одержаними послугами, оскільки такі не підтверджені розрахунковими первинними документами. Згідно з наданими підприємством до перевірки відомостей нарахування амортизації основних засобів, сума зносу одного власного автомобіля виходячи із вартості транспортного засобу, строку корисного використання, наказом про облікову політику підприємства визначено строк корисного використання автобуса 60 місяців. До перевірки було представлено договори оренди автотранспортних засобів, відповідно до яких вартість автобуса становить 100000,00 грн., а орендна плата/місяць 300,00 грн. та ремонт транспортних засобів здійснюється за рахунок орендодавця. Отже, виходячи з суми нарахованої амортизації, мінімальна ціна оренди одного автобуса в місяць в частину зносу складає 1666,67 грн. Тобто, якщо розраховувати собівартість послуги та вартість, яка б мала сплачуватись орендарем за оренду повинна покривати суму зносу чи ремонтів та здійснювати в межах господарської діяльності та мати розумну економічну причину. Різниця між середньою сумою зносу одного автобуса та встановленою орендною платою є безоплатно отримана від фізичних осіб послуга підприємством.

Перевіркою повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку з доходів фізичних осіб встановлено несплату (неперерахування) до бюджету за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року податку на доходи фізичних осіб із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в сумі 157692,20 грн. ТОВ «Фіакр-Львів» податок з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата за період року по 31.12.2015 року в сумі 150163,20 грн. сплачено по коду бюджетної класифікації 11010100 до місцевого бюджету Франківського району м. Львова на відповідний рахунок коду бюджетної класифікації11010400 у вказаній сумі не сплачено. Переплата податкових зобовязань позивача станом на 30.06.2016 року 11010100 становить 150163,20 грн. також податок з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в сумі 7529,00 грн. сплачено по коду бюджетної класифікації 11010500. До місцевого бюджету Франківського району м. Львова на відповідний рахунок коду бюджетної класифікації 11010400 податок на доходи фізичних осіб в сумі 7529,00 грн. не сплачено. Переплата податкових зобовязань на рахунку позивача по коду бюджетної класифікації 11010500 становить 7529,00 грн. У звязку з допущення вказаного порушення, позивачу також нараховано пеню відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

З врахуванням викладеного, контролюючий орган діяв в межах повноважень. Прийняті ним за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення є правомірними, а отже слід залишити в силі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ГУ ДФС у Львівській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Фіакр-Львів» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, про що складено акт № 298/13-01-14-08/03114848 від 07.12.2016 року з додатками (Т.1, а.с.23-83).

Вказаним актом зафіксовано порушення ТОВ «Фіакр-Львів»

1. пп.14.1.13, 14.1.71, 14.1.219 п. 14.1 ст. 14, п.п. 14.1.27, 14.1.36, 14.1 ст. 14, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на 1344996,00 грн., в т.ч. за 2013 рік на 361240,00 грн. за 2014 рік на 355024,00 грн., за 2015 рік на 413460,00 грн., за 1 півріччя 2016 року на 215272,00 грн.:

2. пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, ст. 18, п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.2, 168.1.4, 158.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, в частині несплати (неперерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 157692,20 грн.;

3. пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в частині неподання в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків за 2-4 квартали 2013 року2013 року, 1-4 квартали 2014 року, за 1-4 квартали 2015 року;

4. п. 288.1, п. 288.4, пп.288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено орендну плату за землю за 2014 рік всього на 196582,01 грн.

З врахуванням виявлених порушень податкового законодавства контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_3 від 21.12.2016 року, відповідно до якого контролюючим органом за порушення п. 176 «б» ст. 176 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції (штрафи) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в сумі 510,00 грн. (Т.1, а.с.84);

- № НОМЕР_1 від 21.12.2016 року за платежем податок на прибуток, відповідно до якого збільшено суму грошового зобовязання на 596442,20 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями 232884,00 грн.) (Т.1, а.с.86);

- № НОМЕР_2 від 21.12.2016 року, відповідно до якого контролюючим органом за порушення пп.168.1.2, пп.168.1.4, пп.168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а», «б» ст. 176 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції (штрафи) за платежем:податок на доходи фізичних осіб, в сумі 115162,65 грн., та нараховано пеню відповідно до пп.129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України в сумі 40352,54 грн. (Т.1, а.с.87)

Вважаючи вказані рішення контролюючого органу протиправними, безпідставним та таким, що слід скасувати, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Щодо заниження податку на прибуток судом встановлено наступне.

Представник відповідача ствердив, що відповідно до наданих до перевірки документів встановлено, що ТОВ «Фіакр-Львів» здійснює діяльність у сфері надання послуг пасажирських перевезень, які здійснюються його власним та орендованим транспортом. Згідно з договорами оренди автотранспортних засобів, орендна плата складає 300,00 грн. в місяць за один автобус. Підприємством не надано до перевірки деталізованого розрахунку та економічного обґрунтування вартості орендної плати. Крім того, до перевірки не надано первинних документів, а саме: актів виконаних робіт, що підтверджують факт отримання послуги оренди автотранспортних засобів і є підставою для розрахунків, відображених у декларації. Також перевіркою встановлено, що розрахунки з фізичними особами проводились у готівковій формі, шляхом зняття готівки з розрахункового рахунку на господарські потреби та видача їх проводилась не ідентифікованим особам згідно з документом, що не оформлений належним чином. Тобто придбані послуги оренди автобусів є безоплатно отриманими та не підтверджені розрахунковими та платіжними документами.

Згідно наданих підприємством до перевірки відомостей нарахування амортизації власних основних засобів, сума зносу одного власного автобуса виходячи з вартості транспортного засобу, строку корисного використання наказом про облікову політику підприємства визначено строк корисного використання автобуса 60 місяців. Для перевірки представлено договори оренди автотранспортних засобів, відповідно до яких вартість автобуса складає 100000,00 грн., а орендна плата 300,00 грн./міс., ремонт здійснюється за рахунок орендодавця. Враховуючи вартість автотранспортних засобів та строк корисного використання місячна сума амортизації, розрахована за прямолінійним методом одного автобуса 1666,67 грн. з врахуванням викладеного, ціна оренди таких засобів є необґрунтованою. Таким чином, ТОВ «Фіакр-Львів» безпідставно віднесено до складу витрат суму орендної плати за автобуси, яка підтверджена лише бухгалтерськими проведеннями Дт91 Кт3771, Дт903 Кт91, а не підтверджена первинними та розрахунковими документами.

Так, позивачем до матеріалів справи долучено договори оренди транспортних засобів автобусів, які містять аналогічні істотні умови щодо вартості транспортних засобів 100000,00 грн., орендної плати 300,00 грн./міс.; порядку передачі таких автотранспортних засобів за актом приймання-передавання. Вказані договори складені у письмовій формі та нотаріально посвідчені.

З метою підтвердження належного виконання умов за договором до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів згідно з договорами, тимчасових реєстраційних талонів, а також актів прийому-передачі транспортних засобів за такими договорами (Т.1, а.с.118-252, Т.2, а.с.1-39, 41-72, 74-109, 11-142, 144-179, Т.4, а.с.170-246, Т.5 а.с.1-247,249, 250), актів прийому-передачі транспортного засобу по (розірванні) завершенні договору оренди (Т.5, а.с.248, Т.6, а.с.6, 14, 28, 29, 33, 36, 37, 45, 59, 62, 66, 81, 83, 85, 104, 110, 121, 126, 130, 135, 144, 145, 152, 153, 164, 168, 185, 188, 192, 195, 221, 230, 235, 239, 244, 252).

Крім цього, до матеріалів справи долучено накази по підприємству «Про оренду автобусів для здійснення пасажирських перевезень на маршруті ТОВ «Фіакр-Львів» та розірвання договору оренди транспортного засобу» «Про нарахування орендної плати за користування транспортними засобами», «Про розірвання договорів оренди транспортних засобів»(Т.1, а.с.177-180).

З метою підтвердження розрахунків до матеріалів справи долучено оборотно-сальдову відомість по рах.3771 за листопад 2015 року, за 2013 рік, за 2014 рік за 2015рік за 1 квартал 2016 року, за 2 квартал 2016 року (Т.3, а.с.155-164), копії касової книги та видаткових касових ордерів (Т.3, а.с.165-211, Т 4, а.с.1-169), витяги з головних книг за 2013-2016 роки (Т.1, а.с.89-116).

Також факт реальності операцій з використанням орендованих автобусів додатково підтверджено договором про надання послуг диспетчеризації № 01/12/14 від 01.12.2014 року, згідно з яким проводиться моніторинг та контроль за використанням графіків руху автобусів на маршрутах зі звітами про виконання (Т.3, а.с.37-38), графіки виїзду на лінію орендованого транспорту (Т.1, а.с.117, 181, Т.2, а.с.40, 73, 110, 143), дорожні листи (Т.2, а.с.180-250, Т.3, а.с.1-23), витяги з журналу реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ контрольно-пропускним пунктом, передрейсового медичного огляду (Т.3, а.с.69-109), договору № С11597 купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використання смарт-карт на АЗС між ТОВ «Вог Рітейл» та ТОВ «Фіакр Львів» від 26.12.2013 року з додатком до Договору № 1 та протоколом до договору (Т.3, а.с.110-122), обороту по смарт-картах за період з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року (Т.3, а.с.123-154), табелями обліку робочого часу (Т.3, а.с.24-25), наказів про перезакріплення водіїв на маршрутах, про прийняття на роботу (Т.3, а.с.26-36)

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначену на рівні не нижче звичайної ціни.

Підпунктом 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги визначені як: товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 153.2.2 пункту 153.2 ст. 153 ПК України передбачено, що витрати, понесені платником податку визначаються виходячи з договірних цін, але не вищих за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання, у разі якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Відповідно до пп. 14.1.71. п. 14.1 cт. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно пп. 14.1.219. п. 14.1 cт. 14 ПК України, ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 ПК України звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.

Пунктом 39.2 статті 39 ПК України закріплено, що визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни:

а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу);

б) ціни перепродажу;

в) «витрати плюс»;

г) розподілення прибутку;

ґ) чистого прибутку.

Згідно з пунктом 39.3 названої статті, тільки у разі відсутності даних для застосування зазначених методів визначення звичайної ціни така ціна може бути визначена виходячи з результатів незалежної оцінки майна та майнових прав, яка проводиться суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до пункту 39.14 статті 39 ПК України обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

За результатами аналізу наведених положень Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що звичайна ціна може бути визначена виходячи з результатів незалежної оцінки, тільки у разі відсутності наданих для застосування методів, визначених у пункті 39.2 статті 39 ПК України.

При цьому, в силу пункту 39.14 ПК України саме на податковий орган покладено обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайних.

Однак, ані в акті перевірки, ані під час розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності даних для застосування методів, закріплених у пункті 39.2 статті 39 ПК України.

01.09.2013 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення» від 04.07.2013 №408-VII до Податкового кодексу України були внесені зміни.

Так, пункт 14.1.71 викладено у новій редакції, а саме:

«звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 цього Кодексу.»

Названим Законом статтю 39 також викладено у новій редакції. Тим часом у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 ПК України закріплено ті ж самі методи визначення ціни, що були передбачені у пункті 39.2 статті 39 ПК України у попередній редакції, а саме:

порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу);

ціни перепродажу;

«витрати плюс»;

розподілення прибутку;

чистого прибутку.

Посилання на пп. 39.3.1 п. 39.3 ст. 39 ПК України з третього абзацу підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України зник після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення» від 15.07.2015 №609-VIII, а саме 13.08.2015 року.

З огляду на викладене у період виникнення спірних правовідносин положеннями Податкового кодексу України було закріплено обов'язок податкового органу довести розмір звичайної ціни за закріпленими методами. В іншому випадку звичайною є ціна договору.

Відповідач зазначеного обов'язку не виконав, не довів визначення цін на транспортний засіб за методами, передбаченими у статті 39 ПК України, відповідачем не надано доказів вчинення дій, спрямованих на заниження рівня звичайних цін у господарських операціях позивача.

Враховуючи приписи ст. 798-802 Цивільного кодексу України, проаналізувавши істотні умови договорів оренди транспортних засобів, а також долучені на їх підтвердження первинні документи, суд дійшов висновку, що одержані внаслідок укладення цих договорів товари/роботи/послуги є оплатними, що належним чином підтверджено, а тому вказані покликання відповідача слід залишити поза увагою.

Представник позивача пояснив, що не зважаючи на вказане, відповідач визначив відносини з оренди транспортних засобів як безоплатно надані, орендодавці позивача фізичні особи і жодної амортизації не нараховують, відповідачем визначено первісну вартість предмета оренди автомобіля вартість автомобіля визначену у договірному порядку, тобто така ніяким чином не відображає ні первісної, ні залишкової ні переоціненої вартості автобуса. З врахуванням викладеного, відповідач ніяким чином не доведено невідповідність вартості оренди звичайним цінам, підстав для застосування приписів ст. 39 ПК України, а також не спростувала економічну необґрунтованість укладення договорів оренди транспортних засобів.

Так, частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності своїх рішень покладається саме на нього, якщо він заперечує проти адміністративного позову, судових рішень про визнання правочинів недійсними та обвинувального вироку суду, який би стосувався позивача та/або його контрагентів не надав, матеріали справи таких відомостей не містять.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено, що зміст зазначених вище угод не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Чинне законодавство України гарантує суб'єктам господарювання вільне здійснення господарської діяльності на власний ризик та надає можливість самостійно визначати вартість продукції, що передбачається до продажу. При цьому законодавчо закріплена заборона втручання державних органів у господарську діяльність підприємств, крім випадків, передбачених законодавчими актами.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у податкового органу взагалі не було підстав для донарахування ТОВ «Фіакр-Львів» податкового зобов'язання з податку на прибуток саме із застосуванням вимог ст. 39 ПК України, яка регулює застосування звичайних цін, оскільки під час перевірки не було встановлено, а під час судового розгляду справи не було доведено обставин, які відповідно до положень цієї норми Податкового кодекс України є підставою для визначення податкових зобов'язань платнику податків через необхідність застосування звичайних цін.

На переконання суду, факт отримання послуг оренди автотранспортних засобів підтверджено належним чином, первинними документами, наданими як до перевірки, так і до матеріалів справи, які не містять недоліків відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, контролюючий орган покликаючись на розрахунки з фізичними особами в готівковій формі, шляхом зняття готівки з розрахункового рахунку на господарські потреби та видачі таких неідентифікованим особам згідно з документами, що неналежним чином оформлені, не зазначив що стало підставою для таких висновків, а також який саме документ неналежно оформлений, в чому полягає неналежне оформлення. Таких пояснень не надано і у судовому засіданні, що свідчить про необґрунтованість таких покликань а тому такі слід залишити поза увагою.

Крім того, на переконання суду контролюючий орган помилково ототожнює оренду транспортних засобів та надання транспортних послуг, що не є предметом розгляду вказаного спору.

Суд зазначає, що дослідивши долучені до матеріалів справи первинні документи в сукупності підтверджують і витрати позивача по оренді автобусів.

Зокрема, як справедливо зауважив представник позивача, виключаючи із складу витрат витрати за оперативну оренду автобусів, відповідач не виключив інші витрати по оренді таких, зокрема, на оплату праці водіїв, витрат на паливо, тощо, що обліковуються позивачем в головній книзі, окремо від інших витрат товариства.

Щодо повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року актом перевірки зафіксовано несплату (неперерахування) до бюджету за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року податку на доходи фізичних осіб із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в сумі 157692,20 грн.

Актом перевірки зафіксовано, що за оскаржуваний період ТОВ «Фіакр-Львів» податок з доходів фізичних осіб сплачено в місцевий бюджет Франківського району м. Львова за основним місцем обліку підприємства в сумі 2350363,89 грн., по кодах бюджетної класифікації:

-11010100 (податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати) в сумі 2315380,29 грн.;

-11010400 (податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата) в сумі 27443,60 грн.;

-11010500 (Податок на доходи фізичних осіб , що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування) в сумі 7540,00 грн.

Згідно з даними обліку за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року проводить нарахування (виплати) доходів фізичним особам, зокрема, відповідно до представленої до перевірки оборотно-сальдової відомості:

На рах.66 «Розрахунки за виплатами працівникам» відображено нарахування (виплати) фізичним особам доходів у вигляді заробітної плати. Заробітна плата для цілей розділу IV ПК України основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податків у звязку з відносинами трудового найму згідно із законом. Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 2165217,09 грн. перераховано на відповідний рахунок по коду бюджетної класифікації 11010100;

На рах. 37 «Розрахунки з різними дебіторами» ТОВ «Фіакр-Львів» відображено нарахування (виплату) доходу фізичним особам згідно договорів оренди транспортного засобу. Відповідно до представлених до перевірки банківських документів, касових документів, договорів оренди транспортних засобів, позивач нараховує фізичним орендну плату. З доходів у вигляді орендної плати утримано податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік 50284,95 грн.; за 2014 рік 46043,25 грн., за 2015 рік 53835,00 грн. та за 2016 рік - 32886,90 грн. відповідно до затвердженої класифікації доходів бюджету на відповідний рахунок по коду 11010400, однак, позивачем податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 50284,95 грн., за 2014 рік в сумі 46043,25 грн., за 2015 рік в сумі 53835,00 грн. перераховано на відповідний рахунок по коду бюджетної класифікації 11010100;

На рах. 63 «розрахунки з постачальниками та підрядниками» ТОВ «Фіакр-Львів» відображено нарахування (виплату) доходу фізичній особі згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: ТОВ «Фіакр-Львів» згідно з договором від 30.10.2015 року купив у фізичної особи ОСОБА_4 автобус за ціною 150588,00 грн., податок на доходи фізичних осіб 7529,00 грн. та перераховано до бюджету на відповідний рахунок за кодом бюджетної класифікації 11010500.

Враховуючи вищенаведене, позивач податок з доходів фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року в сумі 150163,20 грн. сплачено по коду бюджетної класифікації 11010100. До місцевого бюджету Франківського району м. Львова на відповідний рахунок коду бюджетної класифікації 11010400 податок на доходи фізичних осіб в сумі 150163,20 грн. не сплачено. Переплата податкових зобовязань ТОВ «Фіакр-Львів» станом на 30.06.2016 року на рахунку по коду бюджетної класифікації 11010100 становить 150163,20 грн. Також податок з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата в сумі 7529,00 грн. сплачено по коду бюджетної класифікації 11010500 до місцевого бюджету Франківського району м. Львова на відповідний рахунок коду бюджетної класифікації 11010400 податок на доходи фізичних осіб в сумі 7529,00 грн. не сплачено. Переплата податкових зобовязань станом на 30.-06.2016 року по коду бюджетної класифікації 11010500 становить 7529,00 грн.

Позивачем з метою спростування вказаних обставин долучено до матеріалів справи податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2013 року (Т.4, а.с.44-50), 2 квартал 2013 року (Т.4, а.с.36-43), 3 квартал 2013 року (Т.4. а.с.29-35), 4 квартал 2013 року (Т.4, а.с.22-28), 1 квартал 2014 року (Т.4, а.с.15-21), 2 квартал 2014 року (т.4 а.с.8-14), 3 квартал 2014 року (т.4 а.с.1-7), 4 квартал 2014 року (Т.3 а.с.245-251), 1 квартал 2015 року (Т.3, а.с.238-244), 2 квартал 2015 року (Т.3, а.с.229-237), 3 квартал 2015 року (Т.3, а.с.221-228), 4 квартал 2015 року (Т.3, а.с.212-220), 1 квартал 2016 року.

Представник позивача пояснив, що вказані розрахунки складені і подані відповідно до «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації 24.12.2010 року за № 1020 (зареєстровано в міністерстві юстиції України 13.10.2011 року за № 46/18784). Тобто, позивачем вірно задекларовано суми визначеного доходу за кодом ознаки доходу, суми виплаченої орендної плати задекларовано за кодом 102 суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору, крім доходів, зазначених в абзаці третьому п. 4 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України (підп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164 розділу IV Податкового кодексу України).

Наказом Міністерства доходів і зборів України 05.12.2013 року № 765 затверджено Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за № 217/24994).

Вказаним Порядком встановлюється механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Відповідно до приписів п.п.9, 10 розділу 2 цього Порядку для зведеного оперативного обліку надходжень платежів, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих сум територіальними органами Міндоходів в електронному вигляді ведуться реєстри надходжень та повернень платежів за відповідною формою.

Реєстри за платежами до бюджету ведуться виключно за кодами бюджетної класифікації, контроль за справлянням (стягненням) платежів за якими покладено на Міндоходів.

Дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів. Територіальний орган Міндоходів у разі виявлення в реєстрі розрахункових документів помилкових записів обліковує ці дані в окремій картці за спеціальним кодом «незясовані платежі». Форма інтегрованої картки за спеціальним кодом «незясовані платежі» повинна відповідати формі інтегрованої картки, за якою ведеться оперативний облік платежу. Зазначені суми надходжень підлягають уточненню у відповідних інтегрованих картках платників у строк не пізніше ніж 10 робочих днів від дня одержання електронного реєстру розрахункових документів від органу Державної казначейської служби України (п. 5 розділу 4 Порядку).

Помилково та/або надміру сплачені суми грошових зобовязань за податками, зборами, митними платежами підлягають поверненню платнику у порядку, встановленому законодавством (п. 8 Порядку).

Представник позивача зазначив, що у випадку ТОВ «Фіакр-Львів» відсутній факт помилкової сплати чи надміру сплаченої суми податку, оскільки позивачем сплачувались саме задекларовані у розрахунках суми податків, які не підлягали поверненню, а тому суд бере до уваги позиції позивача щодо необґрунтованості покликань відповідача щодо несплати до бюджету задекларованої суми.

Крім цього, зазначив, що позивача ніхто не повідомляв про існування недоплат чи переплати, однак лише після повідомлення про систематичну несплату податку з доходу фізичних осіб не на той рахунок. Позивач одразу вжив заходів для усунення вказаних недоліків та звернувся до контролюючого органу із листом від 16.02.2017 року № 77 про перезарахування сплаченого податку з одного на інший рахунок у відповідності до коду платежу (Т.4, а.с.51-52, 53).

Судом встановлено, що щодо податку на доходи в сумі 7529,00 грн. позивач подано лист № 421 від 23.09.2016 року про перерахування коштів (Т.4, а.с.54).

Представник позивача зазначив, що помилково були сплачені штрафні санкції в сумі 1508,00 грн. (платіжне доручення № 613 від 29.09.2016 року). Додатково зауважив, що саме таким чином позивач сплачував податок і в 2011 і 2012 роках, а контролюючими органами вказане не відображено в актах перевірки як помилка, незважаючи на те, що наказ міністерства фінансів «Про бюджетну класифікацію» № 11 прийнято 14.01.2011 року.

Згідно з пп.14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Своєчасність сплати утриманого податку з доходу фізичних осіб до бюджету саме Франківського району м. Львова сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2 ст. 54 ПК України).

Відповідно до п «а» п. 176.2 ст176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Проаналізувавши вказані приписи податкового законодавства, суд погоджується з покликаннями позивача, що такі ставлять єдину вимогу щодо перерахування утриманого податку до бюджету, що позивачем здійснено у повному обсязі і у відповідні терміни.

З огляду на викладене, суд не може констатувати порушення пп.148.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, пп.168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України.

Відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України пеня нараховується, зокрема, у день настання строку погашення податкового зобов'язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента.

Відповідно до п. 127.1 ст. 127 ПК України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

В той же час, долученими до матеріалів справи доказами, а також поясненнями представників сторін підтверджено, що ТОВ «Фіакр-Львів» нарахувало, утримало та сплатило податок до бюджету, а поверненню чи зачисленню в майбутні платежі підлягають лише надміру сплачені чи помилково сплачені кошти. Сплачені позивачем до бюджету кошти не слід вважати ні надміру сплаченими, ні помилково сплаченими.

На переконання суду, ТОВ «Фіакр-Львів» також безпідставно нараховано пеню відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1ст. 129 ПК України, оскільки обовязкові платежі сплачені позивачем до бюджету як того вимагає податкове законодавство у повному обсязі і без порушення термінів сплати, суми платежів позивачем задекларовані за кодом бюджетної класифікації 102 і, відповідно, сплачені до бюджету як платіж із доходу отриманого фізичною особою, що безпосередньо підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

За відсутності факту несплати, помилкової сплати чи переплати до бюджету, що не підтверджено відповідачем у судових засіданнях, підстав для нарахування пені не було.

Серед іншого, представник підтвердив, що ТОВ «Фіакр-Львів» 04.11.2015 року та 05.02.2016 року подано уточнення податкових декларацій за формою 1 ДФ з метою виправлення помилок у ідентифікаційних номерах отримувачів доходу. Вказане не мало наслідком не збільшення, ні зменшення податкових зобовязань.

Відповідно до п. 119.2 ст. 192 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) виникли у звязку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається (п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України).

В той же час, відповідачем не підтверджено подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків, та що такі призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку, а отже застосування до платника штрафу в сумі 510,00 грн. є необґрунтованим.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №, №, № від 21 грудня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіакр-Львів" () 3 206,00 грн (три тисячі двісті шість гривень) сплаченого судового збору згідно платіжного доручення №798 від 27.12.2017 року та 25 168,10 грн (двадцять пять тисяч сто шістдесят вісім гривень 10 коп) сплаченого судового збору згідно платіжного доручення №800 від 28.12.2016 року.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано 01 грудня 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.