Справа № 826/13076/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/13076/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не сформування та не подання до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 28 002, 10 грн., сплаченого згідно квитанції № від 02.09.2017 року та про зобов'язання відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 28 002, 10 грн., сплаченого згідно квитанції № від 02.09.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач придбала нерухоме майно вперше, а тому збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплаті не підлягає відповідно до Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та вказав, що невідомим залишаються обставини придбання майна позивачкою до 01.01.2013 року - до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою І.І. за реєстровим номером № 1661, ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 за ціною 2 800 210 грн.

Згідно квитанції № 5127 від 02.09.2017 року платежем № сплачено збір при купівлі-продажу у розмірі 28 002, 10 грн.

13.09.2017 року позивач звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою № 40544/04 про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості придбаного вперше нерухомого майна, на яку отримала відповідь відповідача від 15.09.2017 року № 53019/16 щодо відсутності у органів Пенсійного фонду України інформації щодо прав на об'єкти нерухомого майна, а тому підстави для повернення платежу відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено положеннями Закону України від 26.06.1997 р. №400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 400/97-ВР).

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону №400/97-BP платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Статтею 4 Житлового кодексу УРСР встановлена належність до житлового фонду, зокрема, квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд).

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Останні зміни до наведеної норми внесені згідно із Законом України від 11.02.2010 року № 1878-VI, тобто до 01.01.2013 року.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 р. №1740 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, далі - Порядок).

Відповідно до пункту 15-1 цього Порядку збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Позивачем пред'явлено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 02.09.2017 року, з яких вбачається наявність у приватній власності позивача придбаної квартири АДРЕСА_1 та у приватній спільній частковій власності (1/3 частка) квартири АДРЕСА_3, яку отримано у власність на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради 14.10.2005 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира у м. Києві за договором купівлі-продажу від 02.09.2017 року є такою, що придбана позивачем вперше.

Доводи відповідача щодо неможливості прийняти як належні докази витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність своєї бездіяльності покладено на відповідача. Позивач, в свою чергу, надав суду докази, які на його думку, є беззаперечними доказами правомірності його вимог. Доказів протилежного суду не пред'явлено.

Суд зазначає, що відсутність законодавчого врегулювання надання доказів наявності/відсутності права власності на нерухоме майно до 01.01.2013 року не може впливати на конституційні права та обов'язки громадян та обмежувати їх.

Згідно з підпунктом 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №460/2011, Казначейство України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справлення надходження бюджету.

Відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів (пункт 3).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на сплату судового збору за рахунок відповідача в зв'язку із звільненням органів Пенсійного фонду України від сплати судового збору не приймаються судом до уваги, оскільки в даному випадку відповідачем не пред'явлено доказів щодо відсутності бюджетних асигнувань органів Пенсійного фонду України для виконання рішень судів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не сформування та не подання до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 28 002, 10 грн., сплаченого згідно квитанції № 5127 (платіж № ) від 02.09.2017 року.

3. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 28 002, 10 грн., сплаченого згідно квитанції № 5127 (платіж № ) від 02.09.2017 року.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.А. Бояринцева