Справа № 420/1788/17
Суддя: Пронька В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 01.12.2017
ЄУ № 420/1788/17
Провадження №2-а/420/57/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря Колесник Г.О.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.04.2017 по 21.07.2017, та з 22.07.2017 протиправними; визнати дії відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком, починаючи з 01.04.2017 по 21.07.2017, та з 22.07.2017 протиправними; зобовязати відповідача вплатити раніше призначену пенсію за віком з 01.04.2017 по 21.07.2017; зобовязати відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 22.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення. У листопаді 2014 року вона переїхала з території проведення антитерористичної операції до смт. Новопсков. З того часу їй виплачувалася пенсія за віком на підставі заяви про взяття на облік за новим місцем проживання та довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. В липні 2017 року вона в установленому законом порядку була зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 21.07.2017 на підставі її заяви Управлінням соціального захисту населення Новопсковської райдержадміністрації скасована дія її довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесено відомості про це до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. У звязку з чим, 25.07.2017 вона звернулася до відповідача із письмовою заявою про виплату пенсії на загальних підставах, на яку отримала листа від 08.08.2017, в якому зазначено, що виплату пенсії припинено з 01.04.2017, а поновлення виплати пенсії можливо лише за умови надходження до управління паперової пенсійної справи, ніяких копій розпорядчих документів про припинення виплати пенсії їй не надано. Належну їй суму пенсії станом на 15.08.2017 вона не отримала і повторно звернулася до відповідача із заявою про повідомлення причин невиплати пенсії у серпні 2017 року, на що також отримала лист з повідомленням, що виплата пенсії припинена з 01.04.2017. Крім того, 04.10.2017 вона подала відповідачу заяву про поновлення виплати пенсії, але листом від 20.10.2017 їй було відмовлено. Дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та відмови в поновленні виплати пенсії вважає протиправними, такими, що порушують її права як громадянина України на соціальний захист.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просила його задовольнити. Зазначила, що діями відповідача порушене гарантоване їй Конституцією України право на отримання пенсії за віком, яка є єдиним джерелом для існування.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності за вих. №1019/08-11 від 30.06.2017, в судовому засіданні заперечувала проти адміністративного позову, просила відмовити в його задоволенні.

В письмових запереченнях на адміністративний позов, долучених до матеріалів справи, відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа, яка тимчасово проживає на території Новопсковського району з жовтня 2014 року та отримує пенсію за віком. Згідно заяви позивача від 25.07.2017 до макета її пенсійної справи було долучено копії довідки Новорозсошанської сільської ради про реєстрацію місця проживання від 19.07.2017, рішення Управління соціального захисту населення № 10 від 21.07.2017 про скасування дії довідки позивача. Відповідно до розяснень Міністерства соціальної політики України від 24.02.2017 №47/06-17/222 у разі зміни внутрішньо переміщеною особою реєстрації місця проживання у паспорті, вона не втрачає право на статус внутрішньо переміщеної особи.

Від Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області відповідачу надійшов список, сформований Держприкордонслужбою та отсортований по районах Луганської області щодо осіб, які виїхали на непідконтрольні території України та тривалий час не поверталися на територію України, в якому під № 210 значиться позивач ОСОБА_1 Виплату пенсії позивачу припинено з квітня 2017 року. До теперішнього часу позивач за поновленням виплати пенсії до управління не звернулася.

Пенсійним фондом України узгоджено з Міністерством соціальної політики України позицію щодо підстав для виплати пенсій особам, місце проживання (реєстрація в паспорті або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування) який є підконтрольною українській владі території, в той час як пенсійні справи таких осіб знаходяться в окремих районах Луганської та Донецької областях.

Однією з підстав для переведення пенсійної виплати, чи поновлення за даними електронних пенсійних справ до періоду, коли буде можливо запросити пенсійні справи, є письмова відмова структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з п. 8 Порядку №509. У випадках, коли місце проживання (реєстрація в паспорті або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрація), у тому числі органів місцевого самоврядування) осіб є підконтрольна українській владі територія та в територіальному управлінні Пенсійного фонду є паперова пенсійна справа, пенсія таким особам виплачується на загальних підставах. Таким чином, поновлення виплати пенсії позивачу можливе лише за умови надходження до управління паперової пенсійної справи. Станом на дату звернення до суду питання поновлення виплати пенсії особам без статусу внутрішньо переміщеної особи та за відсутності паперової пенсійної справи на законодавчому рівні не врегульовано. За таких підстав вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах положень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, у звязку з чим в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, макет пенсійної справи позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Красний Луч Луганської області.

У зв'язку із активізацією бойових дій на території Донецької та Луганської областей, де проводиться антитерористична операція, позивач була вимушена покинути своє місце проживання і переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, де відповідно була взята на облік в Управлінні соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 17.11.2014 за № 928000468.

З жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Марківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, де отримує пенсію за віком як внутрішньо перемішена особа, що не заперечувалося представником відповідача.

19 липня 2017 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Управління соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області № 10 від 21.07.2017 «Про скасування дії довідки ОСОБА_1М.» за особистою заявою позивача ОСОБА_1 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 №928000468 та внесено відомості про це до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином, в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» позивач з 22 липня 2017 року не є внутрішньо переміщеною особою.

В подальшому, 25 липня 2017 року позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про зміну статусу у звязку зі зняттям з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та реєстрацією постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та продовження виплати пенсії на загальних підставах як громадянину України без реєстрації внутрішньо переміщеної особи.

З листа Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 08.08.2017 за вих. №14/К/Н-14, позивачу стало відомо, що виплата пенсії припинена з 01.04.2017, поновити виплату пенсії можливо лише за умови надходження до управління паперової пенсійної справи.

На письмове звернення позивача від 15.08.2017 листом від 30.08.2017 за вих.№17/К/Н-14 Марківське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повідомило позивачу, що поновлення виплати пенсії можливе лише за умови надходження до управління паперової пенсійної справи.

Крім того, 04.10.2017 позивач подала заяву відповідачу про поновлення виплати пенсії, однак листом від 20.10.2017 за вих. №25/К/Н-14 відповідач відмовив останній, посилаючись на те, що поновлення виплати пенсії можливо лише за умови надходження до управління паперової пенсійної справи.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач припинив виплату пенсії за віком позивачу ОСОБА_1 з 01.04.2017 як внутрішньо переміщеній особі з посиланням на інформацію Держприкордонслужби про те, що позивач ОСОБА_1 перебуває в списку осіб, які виїхали на непідконтрольні території України та тривалий час не поверталися на територію України; а з липня 2017 року посилаючись на відсутність паперової пенсійної справи в управлінні.

Відповідно до положень ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України).

До конституційного права на соціальний захист враховується і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, що були заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не можуть бути обмежені за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Отже, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме - отримання пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV),.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № №1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст.47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України

Статтею 49 вказаного Закону №1058-IV передбачені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, відповідно до вищезазначених норм права, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення або на підставі рішення суду і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону №1058-IV.

Вирішуючи питання про правомірність дій Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати та відмови у поновленні виплати пенсії позивачу з 01.04.2017, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 17.11.2014 (дата взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції) по 21.07.2017 (дата скасування дії зазначеної довідки) мала статус внутрішньо переміщеної особи, у звязку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб закріплені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII.

Зокрема, відповідно до ст. 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (далі Порядок № 509).

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Згідно п.6 Порядку № 509 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка від 17.11.2014 за №928000468 про взяття позивача на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, станом на 01.04.2017 була дійсною.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених ст. 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

З огляду на викладене, враховуючи, що станом на 01.04.2017 дія довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 17.11.2017 за №928000468 органом, який її видав - Управлінням соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації не була скасована в установленому законодавством порядку, була дійсною, суд приходить до висновку, що у відповідача не було підстав, передбачених ст. 49 Закону №1058-IV для припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 по 21.07.2017 як внутрішньо переміщеній особі.

21 липня 2017 року рішенням Управління соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації за заявою позивача була скасована дія довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 17.11.2017 за №928000468, тобто з 22 липня 2017 року не є внутрішньо переміщеною особоюв розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а тому з вказаної дати до спірних правовідносин законодавство, яким врегульовано виплати пенсії внутрішньо переміщенми особам, застосуванню не підлягає.

25 липня 2017 року позивач повідомила відповідача про зміну статусу у звязку зі зняттям з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та реєстрацією постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідачем виплата пенсії позивачу не поновлена з посиланням на відсутність паперової пенсійної справи в управлінні.

Разом з тим, Законом України №1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як відсутність паперової пенсійної справи.

Таким чином, суд вважає, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу з 25.07.2017 були відсутні, встановлені ст. 49 Закону №1058-IV підстави для такого припинення.

При цьому, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту саме з 25.07.2017, тобто з дати подання заяви, оскільки відповідно до ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Згідно із п. 4.8 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок), паперові пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання чи реєстрації або за місцем перебування пенсіонера.

Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Луч Луганської області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 не здійснює свої повноваження, що унеможливлює спрямування пенсійної справи позивача до Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області за місцем проживання позивача.

Відповідачем була припинена виплата пенсії за віком позивачу ОСОБА_1, проте рішення щодо припинення виплати пенсії відповідачем не приймалися.

Системний аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судом обставин справи, дає підстави для висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії позивачу з 01.04.2017 по 21.07.2017 як внутрішньо переміщеній особі, та з 25.07.2017, а також для відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії з 01.04.2017 по 21.07.2017 як внутрішньо переміщеній особі, та з 25.07.2017.

Доводи представника відповідача про те, що позивач до теперішнього часу за поновленням виплати пенсії до відповідача не зверталася, оскільки вони спростовуються наявними в макеті пенсійної справи позивача заявами від 25.07.2017, 15.08.2017, 04.10.2017.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2.8 Порядку поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Позивач є громадянкою України, пенсіонером за віком, її право на пенсію підтверджено пенсійним посвідченням серії ААЕ № 819721, виданим 03.11.2009, з терміном дії довічно, яке є дійсним на всій території України. Позивач знаходиться на пенсійному обліку відповідача, проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а отже, виплата їй пенсії відноситься до повноважень Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач у спірних відносинах діяв на не підставі та не у спосіб, що передбачені законом, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та відмови в поновленні виплати раніше призначеної пенсії позивачу ОСОБА_1 є протиправними, а тому відповідача слід зобовязати поновити позивачу виплату пенсії за віком з 01.04.2017.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з положень ст. ст. 11, 162 КАС України, відповідно до яких суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, про захист яких вони просять; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Позивач звернулася до суду з позовом 03.11.2017 та ставить питання про захист її порушених прав з 01.04.2017.

Як встановлено в судовому засіданні, виплата позивачу пенсії припинена з 01.04.2017, тобто про припинення виплати пенсії позивач повинна була дізнатись з квітня 2017 року. Однак, позивач не отримав від відповідача будь-якої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії. Про припинення виплати пенсії відповідач повідомив позивача листом лише у серпні 2017 року. Доказів іншого суду не надано. А тому, враховуючи закріплений у нормах чинного законодавства України та у міжнародних актах принцип права на судовий захист, суд вважає необхідним поновити позивачу строк звернення до суду за захистом порушених прав.

Оскільки відповідач відповідно до п. 18 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне присудити ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір, сплачений за подання позову у сумі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 69-72, 94, 99-100, 102, 158-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 21 липня 2017 року як внутрішньо переміщеній особі.

Визнати протиправними дії Марківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 25 липня 2017 року.

Визнати протиправними дії Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 21 липня 2017 року як внутрішньо переміщеній особі.

Визнати протиправними дії Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 25 липня 2017 року.

Зобов'язати Марківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з 01 квітня 2017 року.

Присудити ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір, сплачений за подання позову у сумі 640,00 (шістсот сорок) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області з подачею її копії до апеляційної інстанції у десятиденний строк з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 01.12.2017.

Суддя: В.В. Пронька