Справа № 808/894/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Татаринов Д.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2017 рокусправа № 808/894/17
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі №808/894/17 за позовом ОСОБА_2 до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 77-17 від 05 червня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 червня 2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 77-17, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки транспортний податок в м.Запоріжжя встановлено рішенням Запорізької міської ради №8 від 15 січня 2015 року, отже відповідно до чинного законодавства бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Запоріжжя є 2016 рік.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 05 червня 2015 року № 77-17.

Присуджено на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 640 гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач є власником транспортного засобу, який є обєктом оподаткування транспортним податком у 2015 році, у звязку з чим відповідачем відповідно до приписів статті 267 ПК України визначено податкове зобовязання з транспортного податку та направлено на адресу позивача відповідне податкове повідомлення-рішення.

ОСОБА_3 України №71-VIII від 28.12.2014 року набув чинності з 01.01.2015 року, а обовязок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Закону, та не поширено такий на період до набрання чинності, тобто до 01.01.2015 року, а також ним не передбачено особливих умов сплати транспортного податку у 2015 році, у спірному випадку базовим періодом для сплати транспортного податку є 2015 рік.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанцій підтверджено, що 13 червня 2014 року за ОСОБА_2 на праві власності було зареєстровано транспортний засіб - легковий універсал марки TOYOTA модель LAND CRUISER 200, 2014 року випуску (державний номер НОМЕР_1) з обємом двигуна 4461 куб.см., що підтверджується свідоцтвом про право власності СХХ 045007.

З огляду на перебування у власності позивача у 2015 році наведеного транспортного засобу, Державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 червня 2015 року № 77-17, яким ОСОБА_2 визначено суму грошового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно з п. 267.4 ст. 267 цього кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 ПК України ).

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Приписи п.12.5 ст.12 ПК України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норма дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи ухвалений 28.12.2014 року, тобто після 15.07.2014 року.

15.01.2015 року Запорізькою міською радою, керуючись ст. 265, 267 ПК України та на підставі Закону України від 28.12.2014 року №71-VIIІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" було прийнято рішення "Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)", яким затверджено Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) у м. Запоріжжі (рішення Запорізької міської ради від 15.01.2015 року № 8) (оприлюднене на офіційному сайті Запорізької міської ради http://meriazp.gov.ua/test/?id=42&pid=14689).

Відповідно до рішення Запорізької міської ради №8 від 15 січня 2015 року встановлено транспортний податок у розмірі 25000 грн. відповідно до приписів п. 12.3.5 ст. 12 ПК України, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

При цьому до спірних правовідносин не може бути застосовано положення пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, оскільки до 31.12.2014 року відповідний транспортний податок не справлявся.

Відтак, враховуючи, що бюджетний період для всіх бюджетів становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Запоріжжі, є саме 2016 рік.

Таким чином, оскільки Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) у м.Запоріжжі було затверджено Запорізькою міською радою 15.01.2015 року, відтак, періодом, в якому починає застосовуватись транспортний податок у м. Запоріжжі, є 2016 рік. Отже, нарахування позивачу у 2015 році суми податкового зобовязання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" є передчасним.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що вирішуючи справу по суті, необхідно надати оцінку положенням пп. 4.1.9 п. 4.9 ст. 4 ПК України, який визначає принцип стабільності податкового законодавства, який є складовою принципу правової визначеності, як основного елементу верховенства права.

Однією з основних процедурних вимог принципу правової визначеності є вимога надання достатнього часу для змін у системі правовідносин, викликаних прийняттям нового закону.

Положення пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України визначають, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Згідно з п.7.1 ст.7 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

З прийняттям Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи ухвалений 28.12.2014 року, з 01.01.2015 року було визначено такі елементи податку, як: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку.

ОСОБА_3 наведені зміни у податковому законодавстві були прийняті менш ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду можна зробити висновок, що законодавцем під час прийняття зазначених змін не був дотриманий принцип правової визначеності.

Також, у відповідності до положень ст.8 КАС України суд, при вирішенні справи повинен керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

З огляду на положення ч. 2 ст. 8 КАС України суд апеляційної інстанції керується принципами, застосовуваними Європейським судом з прав людини у своїй практиці, відповідно до якої останній перевіряє правомірність втручання держави у права осіб, зясовуючи чи таке втручання відбувається на підставі закону, чи відповідає воно легітимній меті та чи дотримано пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав.

Відповідно до положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

ОСОБА_3 предметом спору є кошти, то сумніви, що вони підпадають під поняття майно відсутні.

Перевіряючи вимоги законності втручання, необхідно дослідити чи відповідають вказані нормативні акти вимогам, сформованим Європейським судом з прав людини у власних рішеннях, а саме доступності, чіткості і передбачуваності.

Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи ухвалений 28.12.2014 року не відповідає вимогам правової визначеності, що відповідно унеможливлює субєктів цих правовідносин врегулювати свою поведінку.

Отже, вказаний ОСОБА_3 не відповідає вимогам передбачуваності, а тому втручання у права позивача (зобовязання сплачувати транспортний податок у 2015 році) не відповідає критерію законності, а відповідно буде протиправним.

Суд апеляційної інстанції враховує у контексті розгляду даної справи практику, висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі Щокін проти України та від 07.10.2011 року у справі Серков проти України в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що у відповідача були відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податкового зобовязання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у 2015 році.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для нарахування позивачу у 2015 році транспортного податку та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В свою чергу, позивач обґрунтував та довів протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на відсутність у відповідача підстав для нарахування у 2015 році транспортного податку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що адміністративний позов є обґрунтованим, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі №808/894/17 за позовом ОСОБА_2 до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_4