Справа № 381/3635/17
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, представника відповідача Заграничного Д.А., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Фастівського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи вимоги тим, 11 серпня 2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно ЗУ «Про державну службу», однак у призначені пенсії їй було відмовлено через те, що у неї не вистачає стажу на державній службі, оскільки робота на посаді старшого інженеру по технагляду у відділі капітального будівництва Лієпайського міськвиконкому з 30.06.1986 року по 23.08.1988 року, тобто 2 роки 1 місяць 7 днів, незараховується до державної служби.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та вказує, що згідно пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу». Згідно пункту 6 вказаного Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення Закону про державну службу, відповідно до якого стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Згідно Додатку до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 3 травня 1994 р. N283 «Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби» до державної служби зараховується робота в виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

З огляду на наведене позивач просить визнати дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком протиправними, скасувати рішення № 20 від 10.04.2017 року та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 05.04.2017 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що відповідно до записів трудової книжки в період з 30.06.1986 по 23.08.1988 рр. ОСОБА_1 працювала „на должности старшого инженера по техназору в отделе капитального строительства Лиепайського горисполкома». Проте, працівники управлінь (відділів) капітального будівництва виконкомів міських Рад не були віднесені до відповідних категорій державних службовців, оскільки джерелом формування фонду оплати праці є не Державний бюджет, як було передбачено ст.33 Закону України «Про державну службу», а кошти, передбачені у вартості будівництва на утримання служб замовника та кошти за надання послуг замовника на договірних засадах. На підставі Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 1993 року № 985, на такі ж кошти утримуються управління Капітального будівництва облдержадміністрацій. Статтею 34 Закону України «Про державний бюджет України на 1996 рік» внесені зміни до ст. 33Закону, згідно з якими джерелом формування фонду оплату праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, які призначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. Враховуючи ці зміни, а також те, що дія Закону поширюється на працівників органів місцевого та регіонального самоврядування, керівні працівники та спеціалісти тих управлінь(відділів) капітального будівництва, які є структурними підрозділами міськвиконкомів і умови оплати праці яких встановлені відповідно до Закону, відносяться до відповідних категорій державних службовців, передбачених постановою КМУ від 10.04.1994 р.№ 239. Решта державних службовців, керівникам та спеціалістам зазначених управлінь (відділів) присвоюються після введення в дію Закону України «Про Державний бюджет України на 1996 рік», тобто після 01 січня 1996 року. Згідно з вище зазначеним, даний період не може бути зарахований до стажу державної служби, ОСОБА_1 не має достатнього стажу, що необхідний для переходу на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Частина перша статті 46 Конституції України встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року, - на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1судом встановлено,що в період з 30.06.1986 року по 30.06.1988 рік ОСОБА_1 працювала на посаді старшого інженера по технагляду в відділі капітального будівництва Лієпайського міськвиконкому.

Рішенням Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №20 від 10.04.2017 року у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 на час звернення не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Судом встановлено, що до стажу роботи на посаді державного службовця позивачки не зараховано період з 30.06.1986 року по 30.06.1988 рік на посаді старшого інженера по технагляду в відділі капітального будівництва Лієпайського міськвиконкому.

Позивач, оскаржуючи відмову відповідача у призначенні пенсії за Законом України «Про державну службу», вказує на неправомірне не включення до стажу її роботи, стажу роботи у вказаний період, оскільки до стажу державного службовця зараховується час роботи на посадах спеціалістів управлінь капітального будівництва, протягом якого ці управління були структурними підрозділами виконкомів міських рад.

Ранги державних службовці керівникам та спеціалістам управлінь (відділів) капітального будівництва виконкомів місцевих рад присвоювались після введення в дію Закону України «Про Державний бюджет України на 1996 рік», тобто після 01 січня 1996 року.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» - до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також, на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Статтею 34 Закону України «Про державний бюджет України на 1996 рік» внесені зміни до ст. 33 Закону України «Про державну службу», згідно з якими джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими Указами президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно постанови КМУ від 03.05.1994 року № 283 затверджено порядок обчислення стажу державної служби, п. 2 якого передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах.

Відповідно до додатку до постанови КМУ від 03.05.1994 року № 283 затверджено перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Відповідно переліку затвердженого вище наведеною постановою КМУ до стажу державної служби відносяться виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи, місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вказана норма встановлює презумпцію протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, та покладає на нього обов'язок довести суду правомірність свого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що відділ капітального будівництва Лієпайського міськвиконкому не було структурним підрозділом міської ради /виконкому/ не надано, як і не підтверджено, що на співробітників цього відділу не поширювалась дія Закону України «Про державну службу».

З огляду на це, суд вважає, що відповідач не виконав вимог, встановлених ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в частині доказування та обґрунтування правомірності прийнятих рішень та вчинених дій.

Відповідач у своїх запереченнях вказує, що працівники управлінь (відділів) капітального будівництва виконкомів міських Рад не були віднесені до відповідних категорій державних службовців, оскільки джерелом формування фонду оплати праці є не Державний бюджет, як було передбачено ст.33 Закону про державну службу.

Проте, суд зазначає, що порядок надання і оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 не передбачає обов'язку надання документів, що підтверджують джерела формування заробітної плати особи, яка звертається за призначення пенсії за віком, а також будь яких інших додаткових документів, крім тих, необхідність надання яких прямо вказана.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що працівники управлінь (відділів) капітального будівництва до 1996 року не були віднесені до відповідних категорій державних службовців, так як джерелом формування фонду оплати праці вказаних робітників був не Державний бюджет, а кошти, передбачені у вартості будівництва на утримання служб замовника.

Пунктом 2 Постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» встановлено, що дія закону «Про державну службу» поширюється на працівників державних органів Республіки Крим, органів місцевого та регіонального самоврядування, які прирівнюються до відповідних категорій посад службовців.

Відповідачем не представлено будь-яких доказів того, що будівництво об'єктів, де відділ капітального будівництва виступав замовником, фінансувалося не з Державного бюджету, а з інших джерел. Постанова Кабінету Міністрів від 6 грудня 1993 року №995 та від 6 листопада 1995 року №895, які передбачали, що Управління капітального будівництва облдержадміністрації утримується за рахунок коштів, передбачених у вартості будівництва на утримання служб замовника, не діяли у спірний період роботи позивача на посаді старшого інженеру по технагляду у відділі капітального будівництва Лієпайського міськвиконкому з 30.06.1986 року по 23.08.1988 року, тому застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Так, обґрунтування спірного рішення Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №20 від 10.04.2017 року фактично зводиться до цитування листа Головного управління державної служби при КМУ, Міністерства фінансів України, Міністерства праці України та Міністерства юстиції України «Про віднесення посад працівників управлінь (відділів) капітального будівництва міськвиконкомів до відповідних категорій державних службовців» № 03/3521 від 12.07.1996 року, який не встановлює норми права, які підлягають обов'язковому застосуванню. Крім того, Головне управління державної служби не відноситься до органів які мають повноваження щодо тлумачення норм права.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач має право на пенсію, як державний службовець, оскільки є доведеними усі підстави для його переведення на пенсію за віком, як державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Частиною 3 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах відповідач приймаючи рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком, як державного службовця, відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, діяв необґрунтовано та з порушенням вимог ч.2 ст.19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 30.06.1986 по 23.08.1988 в відділі капітального будівництва Лієпайського міськвиконкому, є періодом праці на державній службі.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що на момент звернення до органів пенсійного фонду України, позивач досягла пенсійного віку, має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії державного службовця з дня його звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Приймаючи до уваги те, що Пенсійний фонд України звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому застосовуючи аналогію закону понесені витрати позивачем повинні бути компенсовані за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Скасувати рішення Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №20 від 10.04.2017 року.

Зобов'язати Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» з 05.04.2017 року.

Стягнути за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого нею судового збору.

Повний текст рішення виготовлений 01.12.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до статті 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Головуючий суддя Є.Ю.Чернишова