Справа № 819/899/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9031/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі представника відповідача: Злепко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Тернопільської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державна Казначейська служба України про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України про зобов'язання Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок ОСОБА_2 суддівської винагороди за квітень 2017 року з урахуванням посадового окладу 35200 грн., застосувавши мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 грн., зобов'язання Державну судову адміністрацію України здійснити виплату ОСОБА_2 судівської винагороди за квітень 2017 року з урахуванням посадового окладу 35200 грн., застосувавши мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 грн., постанову суду в частині зобов'язання Державну судову адміністрацію України провести виплату ОСОБА_2 суддівської винагороди за квітень 2017 року з урахуванням посадового окладу 35200 грн. застосувавши мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 грн. допустити до негайного виконання урахуванням виплаченої суми суддівської винагороди та обов'язкових платежів: єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання має становити 32000 грн. Однак, за січень 2017 року відповідачем, в порушення зазначених норм, нараховано та виплачено суддівську винагороду у розмірі посадового окладу 17600 грн. За таких обставин, недоплату суддівської винагороди за січень 2017 року вважає протиправною, що зумовило звернення до суду. Просив позов задоволити.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 року позов задоволено. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 суддівської винагороди за квітень 2017 року з урахуванням посадового окладу 35200 грн., застосувавши мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 грн..

Постанову суду першої інстанції оскаржила Державної судової адміністрації України. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що згідно із статтею 148 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Відповідно до наданих повноважень ДСА України довела до відома територіальних управлінь ДСА України роз'яснення щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у 2017 році, згідно якого з 1 січня 2017 року в штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на три категорії: а) судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16000 грн. для місцевих судів; б) судді, які станом на 01.01.2017 року пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу 24000 грн. для місцевих судів, збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт; в) судді, які станом на 01.01.2017 року пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу 24000 грн. для місцевих судів, без застосування регіонального коефіцієнту.

Управлінням до судів першої інстанції було надано штатні розписи на 2017 рік, які відповідно до вимог Закону погоджені з головою суду та затверджені начальником територіального управління, і в яких посадовий оклад судді визначено в розмірі - 16000 грн.

Відтак, відповідач вважає, що ні в Законі України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ні в кошторисі не передбачено посадовий оклад у розмірі 32000 грн. для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя.

Разом з тим, апелянт посилається на положення Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким визначено, що на 2017 рік при застосуванні мінімальної заробітної плати як розрахункової величини така застосовується в розмірі 1600 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_2 призначена на посаду судді Апеляційного суду Тернопільської області, де і працює по сьогоднішній день. Стаж роботи, з врахуванням роботи державного службовця, більше 31 року, а тому щомісячна доплата за вислугу років становить 70%.

Згідно виписки зі штатного розпису Апеляційного суду Тернопільської області на 2017 рік, посадовий оклад судді Апеляційного суду Тернопільської області станом на 2017 рік становить 17600 грн.

Аналогічне нарахування заробітної плати відображений в архівних відомостях № 14 за квітень 2017 року Апеляційного суду Тернопільської області.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив гарантоване державою право позивача на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності, що виявилось в застосуванні при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди за січень місяць 2017 року пункту 3 розділу ІІ ,»Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІ та невиконанні пункту 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ.

Однак, судова колегія апеляційного суду не погоджується з такими висновками, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 148 Закону фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 148 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За змістом статті 119 Бюджетного кодексу України нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України ,»Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Частиною третьою статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ ,»Про судоустрій і статус суддів» визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 8 Закону України ,»Про Державний бюджет на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 3200 грн.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII визначено установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Згідно практики застосування норм права у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правильним застосування до даних спірних правовідносин приписів Закону № 1774-VIII.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, оскільки під час нарахування та виплати позивачу заробітної плати відповідач діяв у відповідності до приписів наведених вище нормативно-правових актів, а тому право позивача на передбачений Законом України ,»Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за січень 2017 року не порушене.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги Державної судової адміністрації України являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 року у справі №819/899/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Тернопільської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державна Казначейська служба України про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Р. М. Гулид
С. М. Кузьмич
Повний текст судового рішення виготовлено 29.11.2017 року