Справа № 820/4926/17
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

05.12.2017 р. справа №820/4926/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

суддів - Панова М.М., Шевченка О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В.,

позивача - подав заяву про слухання у відсутність,

представника відповідача - Богуцької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Міністерства юстиції України
про1) визнання бездіяльності Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП №5 5448435, що призвело до невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017 р. у справі ОСОБА_3 проти України та інші 191 заява в частині рішення національного суду, а саме постанови судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. по справі №22-а-26172/2011; 2) зобов'язання Міністерства юстиції України вжити заходів відповідно до ст.ст. 9, 19, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів", ст.ст.1, 5, 18, 78 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини забезпечити виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017 р. у справі ОСОБА_3 проти України та інші 191 заява в частині рішення національного суду, а саме постанови судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. по справі №22-а-26172/2011; 3) зобов'язання надати звіт у порядку ст. 267 КАС України, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_2, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання бездіяльності Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП №5 5448435, що призвело до невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017 р. у справі ОСОБА_3 проти України та інші 191 заява в частині рішення національного суду, а саме постанови судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. по справі №22-а-26172/2011; 2) зобов'язання Міністерства юстиції України вжити заходів відповідно до ст.ст. 9, 19, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів", ст.ст.1, 5, 18, 78 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини забезпечити виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017 р. у справі ОСОБА_3 проти України в частині та інші 191 заява в частині рішення національного суду, а саме постанови судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. по справі №22-а-26172/2011; 3) зобов'язання надати звіт у порядку ст. 267 КАС України

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що Міністерством не забезпечено виконання всього обсягу повноважень з рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017 р. у справі ОСОБА_3 та інші проти України в частині рішень національних судів, ухвалених на користь гр. ОСОБА_2.

Відповідач, Міністерство юстиції України, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що всі необхідні дії з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017 р. у справі ОСОБА_3 та інші проти України стосовно громадянина ОСОБА_2 вжиті, внаслідок чого заявник одержав присуджену суму справедливої сатисфакції.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням від 15.06.2017 р. у справі за заявою №10035/07 ОСОБА_3 проти України та 191 інша заява Європейський суд з прав людини взяв до уваги декларації Уряду України як держави-відповідача з приводу визнання тривалості виконання рішень національних судів, взяття зобов'язань по виконанню рішень національних судів, виплаті суми у розмірі 1.000,00 євро та вилучив заяви зі свого реєстру справ відповідно до п.п. «с» п.1 ст.37 Конвенції.

У пункті 57 додатку до цього рішення зазначений ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за фактом тривалого невиконання рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 27.08.2010р., зміненого рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011р.

24.07.2017 р. Уряд України одержав від Європейського суду з прав людини повідомлення про прийняття рішення відносно схвалення умов односторонньої декларації.

Постановою КМУ від 31.05.2006 р. №784 на Міністерство юстиції покладено виконання функції Органу представництва, визначено, що Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є заступником Міністра юстиції.

03.08.2017 р. листом Міністерства в особі Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини за вих..№4749/7613-0-30-17/12.0.1-17 гр. ОСОБА_2 був сповіщений 1) про факт одержання рішення, 2) про стислий виклад рішення, 3) про порядок виконання рішення в частині виплати відшкодування, 4) про можливість ініціювання повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення наскільки це можливо попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки і Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, і Департамент державної виконавчої служби України організаційно є структурними підрозділами Міністерства юстиції України зі статусом самостійних та незалежних суб'єктів владних повноважень, то службовою запискою від 03.08.2017 р. автентичний переклад означеного рішення Європейського суду з прав людини було передано від Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини до Департаменту державної виконавчої служби України.

Постановою від 17.08.2017 р. по ВП №54484435 було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини №10035/07 від 15.06.2017 р. в частині рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 27.08.2010 р. по справі №2-1148/2010 та постанови Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. по справі №22а-26172/11 р.

Платіжним дорученням №2940 від 07.09.2017 р. позивачу було перераховано 30.999,38 грн.

Докази того, що виконавче провадження з виконання рішення національного суду у цій справі завершене у зв'язку із повним виконанням, у матеріалах справи відсутні.

25.10.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за №10035/0720.1/22 на адресу Державної казначейської служби України була спрямована вимога про включення рішень національних судів до Реєстру рішень, складеного за процедурою Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною (затверджено постановою КМУ №440 від 03.09.2014р.) або за процедурою Порядку виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників (затверджено постановою КМУ №845 від 03.08.2011р.).

Перевіряючи відповідність закону, зокрема і ч. 3 ст. 2 КАС України, діянь Міністерства юстиції України з приводу виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15.06.2017р. у справі ОСОБА_3 та інші проти України в частині позивача, громадянина України п. Непочатова Олександра Володимировича, суд зазначає, що правовідносини з приводу виконання рішень Європейського суду з прав людини унормовані приписами Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Так, за приписами Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» з урахуванням змісту постанови КМУ від 31.05.2006 р. №784 Міністерство юстиції України у даних правовідносинах виконує функції Органу представництва.

У силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва повинен 1) надіслати Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів, 2) надіслати державній виконавчій службі оригінальний текст і переклад резолютивної частини рішень Європейського суду з прав людини у справі проти України.

Дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 69, 70, 86 КАС України, суд відзначає, що у спірних правовідносинах Міністерство юстиції України як Орган представництва в особі Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини виконало обов'язок за цією статтею закону.

У силу ч. 3 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» Орган представництва повинен протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням надіслати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Доказів виконання цього обов'язку відповідачем по справі до суду не подано.

Таким чином, за цим епізодом має місце бездіяльність Міністерства, котра за характером відповідає всім ознакам протиправності.

У силу ст.ст. 10, 11 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» Орган представництва повинен вжити додаткові заходи індивідуального характеру, а саме: 1) надіслати Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства, 2) повідомити органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» додатковими заходами індивідуального характеру є а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

За правилом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, положення ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» і звертає увагу відповідача на те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відтак, з огляду на приписи ст.ст. 10, 11 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини» Орган представництва у спірних правовідносинах на виконання рішення Європейського суду з прав людини був повинен вжити організаційно-правові заходи, спрямовані на поновлення виконавчого провадження з виконання рішень національних судів і повне їх виконання.

Вжиття таких заходів суд вважає можливим, у тому числі і за процедурою абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, матеріали справи не містять доказів вжиття Міністерством юстиції України таких дій.

Суд вважає, що за загальним правилом постановлені відносно особи рішення національних судів мають виконуватись або зобов'язаними особами у добровільному порядку або відповідним органом державної виконавчої служби у примусовому порядку на підставі виданих національними судами виконавчих листів.

Міністерство юстиції України повноваженнями на виконання цих рішень законом у процедурі виконавчого провадження не наділено.

Разом з тим, у спірних правовідносинах має місце спеціальний випадок, коли зобов'язання з виконання рішень національних судів взяті на себе Урядом України поза межами процедури виконання рішень згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

За приписами ч. 1 ст. 113 Конституції України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до Кабінет міністрів України є вищим органом система центральних органів виконавчої влади.

За рішенням Європейського суду з прав людини зобов'язання з виконання постановлених відносно позивача рішень національних судів України були взяті на себе Урядом України, тобто Кабінетом Міністрів України.

За змістом норм Положення про Міністерство юстиції України (затверджено постановою КМУ від 02.07.2014 р. №228 із змінами та доповненнями) останнє здійснює як представництво інтересів Кабінету Міністрів України у судах, так і державну політику у сфері справи примусового виконання судових рішень.

За таких обставин, суд вважає, що за відсутності іншого чітко визначеного законом органу, відповідального за виконання на території України рішень Європейського суду з прав людини поза межами процедури примусового виконання у порядку Закону України «Про виконавче провадження», саме Міністерство юстиції України має бути обтяжено обов'язком виконання взятого Урядом України зобов'язання.

Згаданий обов'язок, на думку суду, може бути також виконаний і у спосіб виплати Державою в особі Державної казначейської служби України безпосередньо на підставі рішення Європейського суду з прав людини на користь заявника належних грошових сум за рішеннями національних судів.

Між тим, матеріали справи не містять доказів вжиття Міністерством юстиції України будь-яких дій у цьому напрямку.

Внаслідок цього, станом на дату розгляду даної справи постановлене відносно позивача рішення Європейського суду з прав людини залишається невиконаним, що є неприпустимим, бо прямо суперечить ст. 8 Конституції України.

Водночас з цим, при розгляді справи суд не знаходить підстав для покладання на Міністерство юстиції України будь-яких обов'язків у порядку ст.ст. 9, 19, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», ст.ст. 1, 5, 18, 78 Закону України «Про виконавче провадження», адже приписи перелічених актів законодавства не присвячені ані регламентуванню правовідносин з функціонування Міністерства юстиції України, ані унормуванню правовідносин з приводу виконання рішень судів особами, котрі не належать до органів державної виконавчої служби чи приватних виконавців.

Суд наголошує, що рішення Європейського суду з прав людини має бути виконано Державою Україна через Міністерство юстиції України на підставі Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відсутність чіткої затвердженої національним законом процедури практичної реалізації взятого Урядом України зобов'язання з виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині виконання рішення національного суду України зумовлює відсутність підстав для обтяження відповідача обов'язком подати звіт про виконання рішення суду у порядку ст. 267 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Проведеним судовим розглядом доводи позивача не знайшли свого підтвердження, але на виконання вимог ст.11 КАС України судом самостійно було встановлено факт невиконання Міністерством юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №10035/07 від 15.06.2017 р. в частині рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 27.08.2010 р. по справі №2-1148/2010 та постанови Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011р. по справі №22а-26172/11р., на підставі Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволення.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 94 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

постановив:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України з невиконання рішення Європейського суду з прав людини №10035/07 від 15.06.2017 р. в частині рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 27.08.2010 р., зміненого постановою Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. у справі №22-а-26172/11 на підставі Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Зобов'язати Міністерство юстиції України виконати рішення Європейського суду з прав людини №10035/07 від 15.06.2017р. в частині рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 27.08.2010 р., зміненого постановою Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2011 р. у справі №22-а-26172/11на підставі Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

В решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що постанова набирає законної сили згідно з ст..254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Роз'яснити, що постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови (у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 5 грудня 2017 року.

Головуючий суддя А.В. Сліденко

Суддя М.М. Панов

Суддя О.В. Шевченко