Справа № 433/1439/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Певна О.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року справа № 433/1439/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Гайдар А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Троїцького районного суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року по адміністративній справі № 433/1439/17 за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2017 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Білокуракинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - управління, відповідач), з урахуванням доповнених та уточнених позовних вимог, про призначення щомісячної грошової пенсії в розмірі 7223,60 грн. з 01.11.2011 безстроково, зобов'язання відповідача сплатити недоотриману пенсію з 01.10.2011 року по день винесення рішення суду, зобов'язання виплачувати щомісячну пенсію в розмірі 7223,60 грн. з 01.10.2011.

Постановою суду першої інстанції від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено з огляду на виконання відповідачем своїх зобов'язань за рішенням суду, а виплата перерахованих сум пенсії передбачає інший порядок, на виконання якого відповідач не мав повноважень.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду позивачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез'ясування всіх обставин у справі, просив скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення. Позивач звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано, що пенсійний орган повідомив виконавчу службу про виконання рішення суду та внаслідок чого виконавче провадження було закінчено. Наголошує на тому, що відповідач не сплачував йому перераховану пенсію, а суд не дослідив, чи звертався пенсійний орган до Державного бюджету України щодо виділення коштів за рішенням суду. Вважає, що суд помилково визначив, що пенсію йому зобов'язаний здійснювати та виплачувати казначейство в межах бюджетних асигнувань та фактично відмінив виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як інваліду війни 2 групи та особі, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, виходячи зі ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС».

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи (а.с. 10). На час звернення до суду перебуває на обліку в Білокуракинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.

Постановою Троїцького районного суду Луганської області від 16.05.2011 року Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області зобов'язано здійснити перерахунок та виплату основної пенсії, як інваліду ІІ групи, та особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1), виходячи з встановленого п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з обов'язковим урахуванням фактично виплачених коштів та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду ІІ групи, та особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1), виходячи з встановленого ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру 75% мінімальної пенсії за віком, з обов'язковим урахуванням фактично виплачених коштів. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області повернуто заявникові. (а.с. 22-23).

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 27 вересня 2010 року у справі № 6а-5 роз'яснено, що при проведенні перерахунку пенсії позивачу Управління Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області, має зробити перерахунок та виплату йому пенсії в розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 11 березня 2009 року.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання постанови Троїцького районного суду від 16 травня 2011 року було видано виконавчий лист, який знаходився на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області.

24.04.2012 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області виконання постанови Троїцького районного суду від 16.05.2011 року було закінчено. (а.с. 39).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачу здійснено перерахунок пенсії за рішенням суду: за період з 02.03.2011 року 6912,50 та виплачено 3584,58 грн., 01.04.2011 по 01.10.2011 по 7040,60 грн. та виплачено по 3592,60 грн., з 01.10.2011 7223,60, а виплачено 3600 грн. (а.с. 63, 95).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами з огляду на підстави звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись з позовом до суду та з апеляційною скаргою, позивач не був згоден з не виконанням відповідачем рішення суду відносно виплати йому пенсії за рішенням суду, що порушує його права. Тобто, виходячи з підстав звернення до суду, які обрав для себе позивач та предмету заявлених вимог, суть спору полягає у належному виконанні судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, встановлені Розділом V.

Так, статтею 255 КАС України встановлені наслідки набрання законної сили судовим рішенням, безпосередньо щодо обов'язковості їх виконання на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначений статтею 257 КАС України. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина 2).

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів зазначає, після прийняття судового рішення, яке набуло законної сили відносно порушеного відповідачем права позивача, усі питання, які пов'язані з його виконанням перебувають в площинні відносин та є стадією виконання такого рішення, що врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Належне або неналежне виконання своїх обов'язків відповідачем, є питанням належного виконання своїх обов'язків органу ДВС з приводу реалізації своїх функціональних обов'язків щодо належного виконання такого рішення.

Позивач в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано того, що рішення суду не було виконано в повному обсязі, оскільки пенсійний орган перерахував йому пенсію, проте не почав виплачувати, на що колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду позовними вимогами, позивач обрав не належний спосіб судового захисту, що є підставою для відмови у задоволення позову. В даному випадку ні положеннями Закону України Закону України від 28.02.1991 року № 796 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ні положенням КАС України не передбачено можливості звернення з такими вимогами.

Тобто, такого способу судового заходу, як звернення до суду з позовними вимогами про виплату певної суми, спрямованої на виконання судового рішення з приводу нарахування та виплати пенсії, яким зобов'язано виконати судове рішення є питанням відносин між стягувачем та боржником в особі відповідача та належного виконання органами виконавчої служби своїх обов'язків. Постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2012 року позивачем не оскаржувалося. Крім того, згідно повідомлення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про внесення рішень, виконання яких гарантовано державою постанова Троїцького районного суду Луганської області від 16.05.2011 по справі № 2-а-263/11 включена до вказаного реєстру під № 51865512, характер стягнення: перша черга, передано до виконання 01.08.2016 (а.с. 40).

Щодо позовних вимог позивача про призначення пенсії у розмірі 7223,60 грн. з 01.10.2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач 21.04.2017 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови Троїцького районного суду Луганської області від 16.05.2011 року у справі № 2-а-263/11.

Відповідач листом від 22.05.2017 року повідомив позивача, що управлінням здійснено відповідний перерахунок до 01.11.2011, кошти нараховані та обліковуються на додаткову відомість нарахування пенсій. Зазначене судове рішення вичерпало свою дію з прийняттям нових законодавчих змін в одно предметних правовідносинах.(а.с.24-25).

Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Так, особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ встановлюються пенсії у вигляді: державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року), позивач, як особа, віднесена до категорії 1 мав право на отримання пенсії як інвалід ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року № 3491-VI, «Про Державний бюджет України на 2012 рік» 22.12.2011 року № 4282-VI, «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року № 5515-VI, «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-VIІ (зі змінами внесеними Законом від 31.07.2014 року №1622-VIІ), «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIІ, встановлено, що у 2011 - 2015 роках положення, зокрема, статей 50, 54 Закону №796- XII, застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Законом України № 76 VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни до статей 50 та 54 Закону № 796- XII.

Так, відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ в редакції від 28.12.2014 р., особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 54 Закону № 796-ХІІ, в редакції від 28.12.2014 р. пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів спростовує доводи заявника апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції положень ст. 58 Конституції України та погоджує висновки суду першої інстанції стосовно того, що Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 року № 20- рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

Суд першої інстанції правомірно застосував при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій, узгоджуються з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України». У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

Так, у цій справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про Державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні пенсії позивачу діяв правомірно.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до матеріалів справ постанова від 16.05.2011 року № 2-а-263/1 Троїцького районного суду включене до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою під номером 51865512, оскільки є рішенням виконання якого гарантується державою.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За пунктом 19 та 20 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 р. № 440, Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845

Отже, у даному випадку виконання зазначеного рішення, яке стосується соціальних виплат інвалідів-чорнобильців здійснюється Державною казначейською службою.

Крім того, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі в порушення п.5 ч.1 ст.107 КАС України не з'ясував чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, виходячи з приписів указаної норми, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 9 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи вбачається, що, позивач звернувшись до суду 28.08.2017 року з вимогами щодо перерахунку пенсії, починаючи з жовтня 2011 року не просив поновити строк звернення до суду, не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та наявних в ній доказів, позивач отримував спірні суми пенсії (періодичні платежі) щомісяця протягом 2011-2017 років, отже про порушення його права щодо отримання пенсії в більшому розмірі повинен був дізнатися під час отримання спірних сум.

Разом з тим, з позовом щодо порушення його права на отримання пенсії в більшому розмірі він звернувся тільки в серпні 2017 року, не навівши поважних причин для поновлення строку звернення до суду, а суд першої інстанції не перевірив цих обставин.

Частиною 3 статті 162 КАС України передбачено, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у разі якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті вимог, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, що є підставою для зміни постанови суду першої інстанції згідно п.1 ч.1 статті 201 КАС України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції змінити, позовні вимоги стосовно перерахунку пенсії позивачу в періоди з 01.10.2011 року по 27.02.2017 року залишити без розгляду, в решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 99, 100, 155, 157, 162, 195, 197, 198, 201, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Постанову Троїцького районного суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року по справі № 433/1439/17 - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію як інваліду - ліквідатору ЧАЕС ІІ групи відповідно до рішення Троїцького районного суду від 16.05.2011 року з 01.10.2011 року по 27.02.2017 року, - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Троїцького районного суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року по справі № 433/1439/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: А.В. Гайдар

ОСОБА_3