Справа № 812/471/17
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/471/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Борзаниці С. В.

при секретарі судового засідання: Лященку А.Ю.,

за участю:

представників позивача - Рудковської І.В., Бєлаха С.С.,

представника відповідача - Галушка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови ВП №52958681 від 28.02.2017 про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду звернулося з адміністративним позовом Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» (далі за текстом - Позивач, ПАТ «АМК») до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом - Відповідач), в якому після уточнення заявлених вимог просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 52958681 від 28.02.2017 про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору в сумі 9 516 044,25 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено таке.

Рішенням господарського суду Луганської області від 28.07.2016, зміненим постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2016, у справі № 913/604/16 задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» та стягнуто з ПАТ «АМК» заборгованість за перетікання реактивної електроенергії у сумі 1 791 449,90 грн, пені - 58 262 037, 81 грн., 3% річних - 10 863 644,82 грн, інфляційних - 24 045 188,45 грн., витрат на оплату судового збору - 198 121,49 грн., про що господарським судом Луганської області виданий наказ.

24.11.2016 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрите виконавче провадження ВП №52958681 про примусове виконання зазначеного наказу господарського суду.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.02.2017 по справі №913/604/16 затверджена мирова угода між TOB «Луганське енергетичне об'єднання» та ПАТ «АМК», у зв'язку з чим на підставі клопотання Позивача № 026/125 від 15.02.2017 державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2017.

28.02.2017 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова ВП № 52958681 про стягнення виконавчого збору в сумі 9 516 044,25 грн.

Позивач вважає зазначену постанову протиправниною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» діям щодо нарахування та стягнення виконавчого збору передує саме фактичне виконання державним виконавцем судового наказу в межах виконавчого провадження з використанням заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, заходами примусового виконання рішень відповідно до приписів ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, Передбачених цим Законом та іншими нормативно- правовими актами.

Проте, державний виконавець у виконавчому провадженні ВП№52958681 не вчинив жодної дії в межах заходів примусового виконання.

За таких обставин, наявність відкритого виконавчого провадження не є тією достатньою правовою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, оскільки виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця від суми, що фактично стягнута, тобто за умови якщо державним виконавцем були вчинені дії, спрямовані на примусове його виконання.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 52958681 від 28.02.2017 про стягнення з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» виконавчого збору в сумі 9 516 044,25 грн.

Представники позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали аналогічні пояснення, викладені у адміністративному позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволення уточненого адміністративного позову з таких підстав.

23.11.2016 на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов на виконання наказ господарського суду Луганської області від 28.07.2016 № 913/604/16 про стягнення з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" суми боргу за перетікання реактивної електроенергії у сумі 1 791 449, 90 грн., пені у сумі 58 262 037, 81 грн., 3% річних у сумі 10 863 644, 82 грн., інфляційні нарахування у сумі 24 045 188, 45 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 198 121,49 грн.

24.11.2016 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

На адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло від боржника клопотання про закінчення виконавчого провадження від 15.02.2017 № 026/125 з додатком ухвали господарського суду Луганської області від 03.02.2017 № 913/604/16 про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження.

28.02.2017 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

28.02.2017 державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 2 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Виконавчий документ відповідає вимогам ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: відноситься до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою. Постанова про відкриття виконавчого провадження виносилася за заявою стягувача відповідного зразка згідно ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012. Виконавчий документ містить всі відповідні реквізити, які зазначені в ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Обставини, на які посилається ПАТ «АМК», є необгрунтованими.

Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статтей 69-72 КАС України, суд дійшов таких висновків.

Предметом оскарження в даній справі є правомірність винесення постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 52958681 від 28.02.2017 про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору в сумі 9 516 044,25 грн.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець. (частина 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно пункту 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконачої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 КАС України). Такими органами державної виконавчої служби є : державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положення статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" кореспондуються з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 (далі-постанова Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3)

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3 судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Порядок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - ЗУ «Про виконавче провадження», Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту першого статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як визначено у ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 26 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (абз. 2 ч. 5 ст. 26).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно із положеннями статті 27 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина 5 статті 27).

У разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина 9 статті 27).

З аналізу наведених норм слідує, що державний виконавець після отримання заяви про примусове виконання рішення не пізніше наступного робочого дня приймає рішення про відкриття виконавчого провадження, про що виносить відповідну постанову, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 40 цього Закону закріплені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Згідно частини 1 вказаної статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 3 цієї статті визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Луганської області від 28.07.2016, зміненим постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2016 у справі №913/604/16, задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об єднання» та стягнута з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» заборгованість за перетікання активної електроенергії у сумі 740 563 003,72 грн., про що господарським судом Луганської області видано наказ (том 1 арк. спр. 189).

24.11.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52958681 про примусове виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/604/16, виданого 28.07.2016. В пункті 3 постанови зазначено: «Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 9516044,25 грн.» (том1 арк. спр. 179).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.02.2017 по справі №913/604/16 затверджена мирова угода між TOB «Луганське енергетичне об'єднання» та ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (том 1 арк. спр. 184-187).

Згідно клопотання Позивача № 026/125 від 15.02.2017 державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 52958681 від 28.02.2017 (том 1 арк. спр. 182-183, 192).

28.02.2017 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова ВП № 52958681 про стягнення виконавчого збору в сумі 9 516 044,25 грн. (том 1 арк. спр. 190).

Абзацом 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» прямо зазначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Тобто, абзац 2 частини 5 статті 26 вказаного Закону не містить положень, які зобов'язують державного виконавця саме «стягувати судовий збір» постановою про відкриття виконавчого провадження. Цією нормою прямо визначено, що державний виконавець «зазначає» про стягнення конкретного розміру виконавчого збору, а не стягує з боржника цей виконавчий збір. Зазначена норма зобов'язує державного виконавця при відкритті виконавчого провадження визначити розмір судового збору, який підлягає стягненню за умов, визначеним ЗУ «Про виконавче провадження», тобто при вжитті заходів, визначених ст. ст. 10, 13 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52958681 про примусове виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/604/16 від 28.07.2016 в розумінні ст. 69 КАС України є письмовим доказом по даній адміністративній справі та підлягає оцінюванню на підставі ст. 86 КАС України.

Судом визнається таким, який не відповідає нормам ЗУ «Про виконавче провадження» пункт 3 вказаної постанови від 24.11.2016, яким стягується з боржника - позивача по справі виконавчий збір у розмірі 9516044,25 грн., оскільки державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення.

Однак за встановлених обставин адміністративний суд позбавлений можливості застосувати положення ч. 2 ст. 11 КАС України в частині реалізації своїх повноважень стосовно виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача шляхом визнання протиправним та скасування пункту 3 вказаної постанови від 24.11.2016, оскільки сплинув десятиденний строк оскарження, визначений ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 181 КАС України.

При цьому судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52958681 про примусове виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/604/16 від 28.07.2016 Позивач отримав 09.12.2016 (том 2 арк.спр. 101-102), тобто достовірно дізнався про рішення відповідача про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 9516044,25 грн. Однак з позовом щодо оскарження рішення про стягнення вказаного виконавчого збору Позивач звернувся лише 22.03.2017 (більше ніж через 3 місяця), лише після виділення в окреме провадження питання про стягнення виконавчого збору.

Позивач не просить скасувати зазначений пунк, оскільки вважає, що він не порушує його права.

Однак такий висновок є хибним та спростовується матеріалами справи, оскільки в самій оскаржуваній постанові від 28.02.2017 прямо вказано, що про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору у розмірі 9516044,25 грн. заначено в пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2016 № 52958681 (том 1 арк. спр. 190).

Також згідно пункту 4 постанови від 28.02.2017 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/604/16, виданого 28.07.2016 (том 1 арк. спр. 192), прямо вказано, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.02.2017 № 529588681 виділено в окреме провадження, що свідчить про наявність процедури стягнення до 28.02.2017.

Натомість, аналіз частини 3 статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» дають підстави для таких висновків.

Вказаною нормою безпосередньо визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, вказана норма носить імперативний характер і є обов'язковою для державного виконавця, який повинен дотримуватися приписів Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", інших законів та нормативно-правових актів, а, отже, державний виконавець в будь-якому разі зобов'язаний в разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зміст частини 3 статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» навіть не дає можливості державному виконавцю провести аналіз, чи вживалися заходи, визначені ст. ст. 10, 13 ЗУ «Про виконавче провадження».

Можливість такого аналізу надана Законом саме положеннями абзацу 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки «зазначення» про стягнення виконавчого збору може мати місце за різних умов.

Сам факт закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», вже є підставою для стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 52958681 від 28.02.2017 була винесена державним виконавцем саме на підставі пункту 2 частини 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (том 1 арк. спр. 192).

Тобто, державний виконавець у відповідності до вимог частин першої та третьої статті 40 цього Закону правомірно, в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений цим Законом, вчинив виконавчі дії щодо виділення в окреме провадження постанови про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору від 28.02.2017 № 52958681 та винесення постанови від 28.02.2017 про стягнення виконавчого збору, оскільки частина третя статті 40 цього Закону містить чіткі підстави винесення постанови про стягнення виконавчого збору, якщо такий не стягнуто, у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження".

При цьому відсутні підстави для висновку, що наявні неповнота, неясність чи суперечливість законодавства, яке регулює спірні відносини. Позивач мав можливість у визначені діючим законодавством строки оскаржити дії відповідача на предмет їх законності щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 9516044,25 грн., про факт наявності якого достовірно дізнався 09.12.2016.

Відповідно до положень статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

В ході розгляду справи була встановлена неможливість застосування судом положень частини другої саттті 11 КАС України в частині виходу за межі позовних вимог в разі необхідності повного захисту прав, свобод та інтересів сторони, про захист яких вона просить.

У зв'язку з чим, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, оцінивши предмет спору та зазначені позивачем підстави для визнання протиправною та скасування спірної постанови, судом встановлено, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 52958681 від 28.02.2017 про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору в сумі 9 516 044,25 грн. винесена в межах повноважень та у спосіб, визначений діючим законодаством, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо судових витрат суд зазначає таке.

Ухвалою судді від 27.06.2017 при відкритті провадження у справі була розглянута заява позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі та ухвалено відстрочити сплату судового збору за подання адміністративного позову та за клопотання про забезпечення адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі.

Позивач при подачі адміністративного позову до суду повинен був сплатити 142740,66 грн.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 грн. (том 2 арк. спр. 37).

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, а сплата судового збору була відстрочена до ухвалення судового рішення у справі, судовий збір необхідно стягнути з Позивача у сумі 141140,66 грн. (142740,66 грн. - 1600,00 грн. = 141140,66 грн.).

Згідно абз. 2 ч.4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» до департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови ВП №52958681 від 28.02.2017 про стягнення виконавчого збору - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (ідентифікаційний код 05441447, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 20А) в дохід Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Києві/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 141140,66 грн. (сто сорок одна тисяча сто сорок гривень 66 копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 04 грудня 2017 року.

Суддя С.В. Борзаниця