Справа № 813/480/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7811/17

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 міська рада про визнання неправомірною відмови та зобовязання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати неправомірною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастру) у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області;

- зобовязати ГУ Держгеокадастру повторно розглянути його клопотання про надання такого дозволу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 9 червня 2017 року у справі № 813/480/17 позов було задоволено повністю.

У апеляційній скарзі відповідач ГУ Держгеокадастру просить вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

У обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що заява ОСОБА_6 від 14 листопада 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області (за межами населеного пункту) не може бути задоволена відповідачем, оскільки пропонована позивачем до відведення земельна ділянка знаходиться на території м. Львова і її розпорядником є ОСОБА_1 міська рада.

Представник відповідача та представники третьої особи у ході апеляційного розгляду підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість вимог апелянта. Просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що у ході судового розгляду не було здобуто належних та допустимих докази, що підтверджують розташування земельної ділянки, на яку претендує позивач, саме в межах м. Львова.

Тому відмова ГУ Держгеокадастру у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є необґрунтованою і його слід зобовязати повторно розглянути клопотання ОСОБА_6 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0.12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 173 Земельного кодексу України (далі ЗК) межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць (ч. 2 ст. 173 ЗК).

Частиною 1 ст. 174 ЗК встановлено, що рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною ОСОБА_7 України за поданням Кабінету Міністрів України.

Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад (ч. 2 ст. 174 ЗК).

Приписами ч. 3 ст. 174 ЗК передбачено, що рішення про встановлення і зміну меж районів у містах приймається міською радою за поданням відповідних районних у містах рад.

До прийняття ЗК положеннями Земельного кодексу Української РСР 1970 року також встановлювалось що землі сільських населених пунктів, віднесених до перспективних для подальшого розвитку, відмежовуються від інших земель шляхом встановлення межі населених пунктів відповідно до проектів їх планування і забудови, які затверджуються виконавчими комітетами обласних ОСОБА_7 народних депутатів.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що межі населеного пункту повинні встановлюватися та/або змінюватись рішенням відповідного компетентного органу або на підставі інших правових документів, виготовлених та/або прийнятих компетентними органами відповідно до законодавства, що діяло на час утворення населеного пункту та/або зміни його меж.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про землеустрій» для встановлення або зміни меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються для створення повноцінного життєвого середовища та створення сприятливих умов їх територіального розвитку, забезпечення ефективного використання потенціалу територій із збереженням їх природних ландшафтів та історико-культурної цінності, з урахуванням інтересів власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, і затвердженої містобудівної документації (ч. 2 ст. 46 Закону).

Згідно із ст. 176 ЗК, яка була виключена лише Законом України від 2 червня 2015 року № 497-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою», межі адміністративно-територіальних одиниць посвідчуються державним актом України, форма та порядок видачі якого встановлюються Верховною ОСОБА_7 України.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка (ч. 4 ст. 55 Закону).

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 116 ЗК встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що сільська, селищна, міська рада має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які віднесено до земель комунальної власності та у межах населеного пункту (села, селища, міста).

Межі населеного пункту встановлюються, змінюються відповідними компетентними органами у відповідності до положень земельного законодавства та законодавства про містобудівну діяльність, яке діяло на час утворення населеного пункту або зміни його меж.

Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру (АС ДЗК), якщо межі населеного пункті не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту його розбудови та/ або зміни меж.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано приписами ст. 118 ЗК.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 1 ст. 118 ЗК).

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. (ч. 6 ст. 118 ЗК)

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. (ч. 7 ст. 118 ЗК)

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. (ч. 10 ст. 118 ЗК)

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 14 листопада 2016 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області (за межами населеного пункту).

Позивачем на підтвердження правомірності своїх вимог було подано:

викопіювання з планово-картографічних матеріалів (проекту роздержавлення та приватизації) щодо бажаного місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району для ведення садівництва ОСОБА_6;

Указ Президії Верховної ОСОБА_7 УРСР від 9 березня 1988 року № 5541 «Про розширення меж міста Львова» з додатком;

розпорядження голови ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 30 січня 1996 року № 144 «Про затвердження проектів формування територій сільських, селищних ОСОБА_7 та встановлення меж селищ міського типу» з додатком;

проект роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Хлібодар» Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області;

лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11 травня 2016 № 8/14.1-562-16;

індексну кадастрову карту Рясне-Руської сільської ради Яворівського району;

рішення Яворівської районної ради Львівської області «Про делегування повноважень щодо затвердження проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств»;

розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації від 14 квітня 1997 року № 169 «Про затвердження проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств» з додатком;

державні статистичні звіти (форма 6-зем) Яворівського району станом на 1 січня 1995 року та 1 січня 1999 року;

рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 1028 від 3 листопада 2016 року «Про погодження надання згоди на виділення земельної ділянки для ведення садівництва за межами населеного пункту ОСОБА_6І.».

За результатами розгляду заяви ОСОБА_6 ГУ Держгеокадастру у листі від 23 грудня 2016 року № Д-16487/0-8346/6-16 його повідомлено про відмову у наданні такого дозволу, виходячи з приписів ч. 7 ст. 118 ЗК. Відмова обґрунтована тим, що за інформацією відділу Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської області (лист від 04.01.2017 № 22-1321-0.1-9518/2-16) пропонована позивачем до відведення земельна ділянка знаходиться на території м. Львова.

При цьому відповідно до наданих позивачем доказів, земельна ділянка, яку він виявив намір отримати, знаходиться на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Зокрема, матеріали справи містять розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14 квітня 1997 року № 169, яким затверджено проект роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Хлібодар» на території Рясне-Руської сільської ради на площі 1456 га.

Відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Хлібодар» та картографічного матеріалу ця територія належить Рясне-Руській сільській раді Яворівського району Львівської області. Проектом роздержавлення та матеріалами державної статистичної звітності визначено правовий статус вказаної земельної ділянки, як частини території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району.

Окрім того, листом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11 травня 2016 року № 8/14.1-562-16 підтверджується, що станом на 11 травня 2016 року відомості про межі м. Львова та с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області до Державного земельного кадастру не внесені. Укази Президії Верховної ради Української РСР «Про розширення меж міста Львова» від 27 квітня 1978 року № 3308-IX та від 9 березня 1988 року № 5541-XI не містять планово-картографічних матеріалів.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому відповідачем не заперечується те, що на даний час межі м. Львова зі сторони Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області належним чином не встановлені, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача належних підстав для висновку про те, що спірна земельна ділянка розташована у межах м. Львова і вирішення клопотання позивача знаходиться поза межами його компетенції.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що у ГУ Держгеокадастру не було належних правових підстав для відмови позивачу у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою на запропоновану ним земельну ділянку і його слід зобовязати повторно розглянути клопотання ОСОБА_6І від 14 листопада 2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 червня 2017 року у справі № 813/480/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_8

Ухвала у повному обсязі складена 1 грудня 2017 року.