Справа № 814/1138/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1138/17

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника ГУДФС у Миколаївській області - Васильченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївський області, споживчого товариства «Сільське» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом споживчого товариства «Сільське» до Головного управління ДФС у Миколаївський області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2017 року споживче товариство «Сільське» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Миколаївській області в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2017 року № про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу в розмірі 78750,5 грн. за порушення п. 2.6 Положення проведення касовий операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2017 року № про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6550 грн. за порушення п. 11, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг».

Постановою від 03 серпня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд частково задовольнив адміністративний позов:

- визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 30.05.17 в частині визначення суми штрафних санкцій в розмірі 6 465,00 гривень.

- в решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу (а.с. 47-51), в якій просить скасувати оскаржену постанову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2017 року в частині визначення суми штрафних санкцій в розмірі 6 465 грн., та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки не надав належної оцінки зібраним доказам у справі.

Зокрема апелянт - Головне управління ДФС у Миколаївській області зазначає, що в ході фактичної перевірки позивача встановлені та зафіксовані порушення позивачем п. 2.6 Положення проведення касовий операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 ( не оприбуткування готівкових коштів у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій) та п. 11, п. 12, п. 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» (не проведення розрахункової операції через РРО з використанням режиму попереднього програмування та обліку їх кількості; ведення з порушенням обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем їх реалізації та зберігання, на загальну суму 3232,5 грн.; не забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО).

Апелянт зазначив, що ведення обліку товарних запасів здійснюється за оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 282, за яким неможливо ідентифікувати товар, в той час як будь-яких первинних документів на товар, що знаходиться на реалізації, позивач не надав. Вказані обставини, на думку апелянта, не враховані судом першої інстанції.

Споживче товариство «Сільське» також подало апеляційну скаргу (а.с. 54), в якій просить скасувати оскаржену постанову частково та ухвалити нову постанову, якою скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2017 року № про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу в розмірі 78750,5 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт - споживче товариство «Сільське» обґрунтовує тим, що оскаржена постанова, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог, суперечить правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені в аналогічних справах (№ 0870/11140/12 від 14.06.2016 року), відповідно до яких суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані щоденно друкувати на РРО фіскальні звітні чеки та зберігати їх у КОРО, що і було виконано апелянтом. В той час як відсутність записів в КОРО, на думку апелянта, свідчить лише про порушення порядку ведення книги обліку, а не про неналежний облік надходження коштів та ухвалення від оподаткування, оскільки друк фіскального чеку унеможливлює ухилення від сплати податків з суми чека.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що споживче товариство «Сільське» зареєстровано в якості юридичної особи державним реєстратором 17.04.2013 року, та основним видом діяльності споживчого товариства є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах. Окрім іншого, споживче товариство «Сільське» здійснювало господарську діяльність з роздрібного продажу продовольчих товарів та напоїв у магазині за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, с. Мар'янівка, вул. Центральна, 42.

Також суд першої інстанції встановив, що 18.03.2017 року працівники ГУ ДФС у Миколаївській області провели фактичну перевірку магазину СТ «Сільське», за результатами якої складений акт №0064/14/29/14/38556200.

В акті перевірки №0064/14/29/14/38556200 зафіксовані наступні порушення:

1) неоприбуткування готівкових коштів в день їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на загальну суму 15750,10 гривень;

2) не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування та обліку їх кількості на суму 3232,50 гривень;

3) ведення з порушенням обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем їх реалізації та зберігання на суму 3232,50 гривень.

Суд першої інстанції встановив, що 30.05.2017 року за фактом не проведення розрахункової операції через РРО та веденням з порушенням обліку товарних запасів у встановленому законом порядку уповноваженою особою ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафну фінансову санкцію 85 гривень за порушення п.11 ст.3 Закону, та 6465 гривень за порушення п.12. ст.3 Закону.

Також 30.05.2017 року за фактом неоприбуткування готівкових коштів, уповноваженою особою ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафну фінансову санкцію в розмірі 78750,50 гривень.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми передбачена Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.95 №436/95.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.04.13 по адміністративній справі №21-77а13 зазначений Указ був виданий відповідно до повноважень Президента України передбачених 25 Конституційного Договору про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України № 1к/95-ВР від 08.06.95, а тому повинен застосовуватися до теперішнього часу, оскільки ці питання досі не врегульовані законами України.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до акту перевірки, оглянутої в судовому засіданні копії Книги обліку розрахункових операцій та пояснень представників позивача, товариством було здійснено підклеювання фіскальних Z-звітів у Книзі, а також оприбуткування в подальшому у касовій книзі, проте відповідні записи у Розділу 2 Облік руху готівки КОРО на підставі відповідних Z-звітів зроблені не були.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

При цьому суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України, яку він неодноразово висловлював у постановах від 11.12.12 по адміністративній справі №21-400а12, від 26.02.13 по справам №21-7а13, №21-35а13, від 12.11.13 по справі № 21-370а13, від 01.04.14 по справі №21-54а14, від 04.11.15 по справі №825/554/15-а та ін., відповідно до якої у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що одного лише підклеювання фіскальних чеків недостатньо для підтвердження оприбутковування готівки, якщо у КОРО не були здійснені відповідні записи, внаслідок чого відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2017 року № частині застосування штрафної санкції за порушення п.11 ст.3 Закону на суму 85 гривень, суд першої інстанції зазначив, що пунктом 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосування платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажі товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

При проведенні перевірки встановлено порушення позивачем режиму попереднього програмування РРО за найменуванням товару, а саме, в розрахунковому документі відсутнє найменування горілки (в наявності «Перепілка») та пиво (в наявності «Мінське Жигулівське»).

Відповідно до п.6 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції, - у розмірі п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не навів обґрунтувань та не надав доказів на спростування встановленого податковим органом порушення пунктом 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг».

Задовольняючи вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2017 року № в частині визначення суми штрафних санкцій в розмірі 6465,00 гривень, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, окрім іншого, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону України пунктом 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до Акту перевірки від 18.03.2017 року висновки податкового органу про порушення позивачем приписів ст. 20 Закону України пунктом 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг», ґрунтуються на тому, що в оборотно-сальдової відомості по рахунку 282, яка у товариства була на час перевірки, облік здійснювався лише у сумарному вигляді, а не окремо по кожній товарній позиції.

Суд першої інстанції зазначив, що оборотно-сальдова відомість по субрахунку 282 є лише документом бухгалтерського обліку. Проте, відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку, як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.99 затверджено План рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій.

Відповідно до Інструкції на субрахунку 282 «Товари в торгівлі» ведеться облік руху та наявності товарів, що знаходяться на підприємствах роздрібної торгівлі (в магазинах, ятках, кіосках, у буфетах підприємств громадського харчування тощо).

Суд першої інстанції зауважив, що зазначені нормативно-правові акти також не визначають, у якій самі формі, підприємство повинно вести зазначений обліку.

Оскільки посилання на оборотно-сальдову відомість в Інструкції відсутнє, суд першої інстанції не погодився з висновком податкового органу проте, що це саме та форма обліку товарних запасів, яка вимагається законодавством, та за не дотримання якої, підприємство можливо притягнути до відповідальності за ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг».

Суд першої інстанції також зазначив, що п.12 ст.3, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» є відсильними нормами, оскільки обов'язок підприємця вести облік за місцем реалізацію та відповідальність за відсутність цього обліку пов'язують з не веденням обліку саме в порядку встановленому законодавством/встановленому порядку.

Таким чином, необхідною умовою застосування відповідальності за ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг», є недотримання підприємцем встановленого законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Оскільки до теперішнього часу жодним нормативно-правовим актом в Україні не передбачено конкретного порядку ведення обліку товарних запасів підприємством за місцем їх реалізації суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № щодо застосування штрафної санкції за порушення п.12 ст.3 Закону на суму 6465 гривень.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ГУДФС у Миколаївській області, розглянувши та обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо правомірності, на думку апелянта, податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2017 року в частині визначення суми штрафних санкцій в розмірі 6 465 грн. апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідальність за порушення зазначеної норми передбачена ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг», відповідно до якої до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційний суд зазначає, що в акті перевірки розділ 2 пункт 2.2.14 податковий орган зафіксував за № 4 ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання, яке виразилось, як правильно встановив суд першої інстанції, у ведені обліку за оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 282, яка у товариства була на час перевірки, лише у сумарному вигляді, а не окремо по кожній товарній позиції.

Застосована на підставі ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг» штрафна санкція передбачає відповідальність саме за реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, а не за ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання, що зафіксовано в акті перевірки.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2017 року в частині визначення суми штрафних санкцій в розмірі 6 465 грн., а доводи апеляційної скарги податкового органу такими, що не спростовують ці висновки.

При цьому апеляційний суд зазначає, що підпунктом 11 пункту 25 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 01.12.2010 року № 2756-VI, виключена стаття 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування ті послуг», яка передбачала відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо ведення позивачем обліку руху та наявності товарів, що знаходяться на підприємствах роздрібної торгівлі (в магазинах, ятках, кіосках, у буфетах підприємств громадського харчування тощо), відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій на субрахунку 282 «Товари в торгівлі», яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.99.

Перевіряючи доводи апелянта - споживчого товариства «Сільське», апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги обґрунтовані лише посиланням на недотримання судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у справі № 0870/11140/12 від 14.06.2016 року, яку апелянт вважає аналогічною, та відповідно до якої суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані щоденно друкувати на РРО фіскальні звітні чеки та зберігати їх у КОРО, що і було виконано апелянтом.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи, оскільки у справі на яку послався апелянт - споживче товариство «Сільське», Верховний Суд України у справі № 0870/11140/12 від 14.06.2016 року (ЄДРСР № 58928565) ухвалив судове рішення, в якому дійшов висновку, що висновку, що аналіз положень пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР та підпункту 2.6 глави 2 Положення свідчить, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати всю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО. У разі недотримання суб'єктом господарювання при здійсненні діяльності пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР та підпункту 2.6 глави 2 Положення до нього за рішенням відповідних органів застосовуються штрафні (фінансові) санкції згідно з вимогами пункту 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР та абзацу третього частини першої статті 1 Указу № 436/95.

Таким чином, постанова ВСУ у справі № 0870/11140/12 від 14.06.2016 року стосується часу роздрукування фіскальних звітних чеків та забезпечення їх зберігання в КОРО, в той час як в цій справі спір стосується неналежного оприбуткування готівкових коштів, який вирішений судом першої інстанції у відповідності до правової позиції Верховного Суду України яку він неодноразово висловлював у постановах від 11.12.12 по адміністративній справі №21-400а12, від 26.02.13 по справам №21-7а13, №21-35а13, від 12.11.13 по справі № 21-370а13, від 01.04.14 по справі №21-54а14, від 04.11.15 по справі №825/554/15-а

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Миколаївський області, споживчого товариства «Сільське» залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець