Справа № 815/4268/17
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4268/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року

10 год. 30 хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Аракелян М.М.

За участю секретаря - Гуманенко В.О.

За участю сторін:

Від позивача: Трубай Я.А.. - за довіреністю

Від відповідача: Оганесян В.Г. - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Малого колективного підприємства «Праця» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява Малого колективного підприємства «Праця», в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2017 року №, №; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 14.06.2017 №.2179; визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо видання та вручення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП «Праця» письмового запиту від 26.06.2017; визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП «Праця» перевірки (аналізу) питань щодо взаємовідносин МКП «Праця» з ФОП ОСОБА_3, Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради, а також щодо взаємин ПП «Херсонтранснафта» з іншими контрагентами, питань щодо наявності страхових полісів на автотранспорт, оскільки вони виходять за межі її предмету.

В обґрунтування адміністративного позову МКП «Праця» (далі - Підприємство) зазначило, що висновки в акті перевірки від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/14365320, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустимими доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіркою встановлено штучне формування Підприємством податкового кредиту по ланцюгу постачання від ПП «Херсонтранснафта» на підставі аналізу податкових накладних контрагентів ПП «Херсонтранснафта», згідно якого вони придбали один товар, а реалізували інший; ненадання документів про використання асфальтоукладача та катка; відсутність страхових полісів на автомобілі, які здійснювали перевезення вантажу тощо. При цьому предметом перевірки були взаємовідносини Підприємства із ПП «Херсонтранснафта» за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, однак перевіряючими витребовувались документи по взаємовідносинам позивача з ФОП ОСОБА_3 та інші документи про використання асфальтоукладача та катка, документи по взаємовідносинам із Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, - що виходить за межі предмету перевірки та не може бути підставою для викладених в акті перевірки висновків. Висновки перевіряючих щодо взаємовідносин Підприємства із ФОП ОСОБА_3, Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, а також ПП «Херсонтранснафта» з іншими контрагентами, відсутність страхових полісів на автомобілі - не можуть вважатися доказами та підставами для встановлення правопорушень Підприємства, оскільки не є підставою даної перевірки та отримані поза межами предмету перевірки, за відсутності повноважень для збору інформації для здійснення таких висновків. Документи, що підтверджують якість на отриманий від ПП «Херсонтранснафта» товар, не є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Неспроможними також є зауваження перевіряючих відносно ТТН, оскільки законодавством дозволяється оформлення суб'єктом господарювання ТТН без додержання встановленої форми при наявності обов'язкової інформації. Крім того, певні недоліки (технічні помилки) у заповненні контрагентом ТТН не можуть спричиняти недійсність всіх господарських операцій з постачання, за наявності належно оформлених первинних документів. Позивачем до перевірки були надані акти списання, які підтверджують використання в повному обсязі придбаного у ПП «Херсонтранснафта» товару, до змісту та форми яких у перевіряючих в ході перевірки питань не виникало, проте останні безпідставно визнані співробітниками податкового управління неналежними доказами. При цьому, як на підставу для скасування податкових повідомлень-рішень, позивач посилається на неправомірність самої перевірки, так як направлені фіскальним органом запити від 13.02.2017 № 686/10/15-32-14-02-12 та від 27.04.2017 № 3631/10/15-32-14-07-12, які передували проведенню оскаржуваної перевірки, оформлені в порушення вимог п.73.3 ст.73 ПК України, так як не містять підстав для їх надсилання, зокрема конкретних недостовірних даних, які виявлені в деклараціях Підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову. Згідно заперечень документальною позаплановою перевіркою встановлено порушення Підприємством вимог Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 365966 грн., та заниження податку на прибуток на загальну суму 329370 грн. Зазначені висновки обумовлені встановленням фактів документально оформлених нереальних (проведених з порушенням законодавства) господарських операцій з придбання товарів за відсутності факту їх реального здійснення від ПП «Херсонтранснафта» за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, оскільки відсутнє реальне (законне) джерело походження товару. Крім того, аналізом зареєстрованих податкових накладних встановлено придбання одного виду товару, а реалізовувався інший, тобто спостерігається «підміна» номенклатури товару, що свідчить про штучне формування податкового кредиту Підприємством по ланцюгу постачання від ПП «Херсонтранснафта».

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 15.06.2017 №№ 2928/14-07, 2927/14-07, згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України та відповідно до наказу ГУ ДФС в Одеській області від 14.06.2017 № 2179, співробітниками ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка МКП «Праця» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств з платником податків ПП «Херсонтранснафта» за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складений акт від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/1436532.

Перевірка проведена у присутності директора МКП «Праця» Ткаченко Г.Л., головного бухгалтера Діднюк А.В., які підписали акт перевірки 04.07.2017 із зауваженнями (а.с. 76), в подальшому подавши заперечення на Акт перевірки, у задоволенні яких відповідач відмовив у відповіді від 19.07.2017р.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Виходячи із загальних засад адміністративного судочинства задоволенню підлягають ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у взаємовідносинах з суб'єктом владних повноважень.

З огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24.12.2010 року у справі № 21-25а10 за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» підконтрольний суб'єкт, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого перевіряється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Разом з чим, заперечуючи підставність та законність наказу №2179 від 14.09.2017р., позивач вказує на наявність з боку відповідача порушень вимог п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, відповідно до якого документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Дослідивши запити ГУДФС в Одеській області від 13.02.2017р. та від 27.04.2017р. (а.с.18-20, 23-24) про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) щодо МКП «Праця», направлення яких позивачу передувало призначенню позапланової перевірки, суд погоджується з позицією позивача, що підстав для призначення згідно цієї норми ПК України позапланової перевірки не було, оскільки МКП «Праця» було надано запитувані документи (а.с.22) з супровідним листом від 24.03.2017р., а також пояснення до запиту від 27.04.2017р. з підтверджуючими документами на 70 сторінках (а.с.25-26).

Незважаючи на це, на підставі доповідної записки від 08.06.2017р. в.о. заступника начальника ГУДФС в Одеській області (а.с.242-243), відповідачем було видано наказ №2179, що оскаржується, мотивуючи призначення позапланової перевірки (за змістом доповідної записки) відсутністю реального (законного) джерела походження товару та неспростуванням наданими МКП «Праця» документами недостовірності даних, що містяться у податковій декларації з ПДВ за листопад-грудень 2016 року.

Отже усі висновки, які в подальшому були зафіксовані в Акті позапланової перевірки, були зроблені вже на етапі, що передував її призначенню, що свідчить про необ'єктивність та упередженість відповідача при виданні наказу №2179 від 08.06.2017р.

Суд погоджується із доводами позивача, що запити на документи та пояснення від 13.02.2017р. та від 27.04.2017р. не містять визначення передбачених п.73.3 ст.73 ПК України підстав для їх надсилання, оскільки дані податкових декларацій позивача та його контрагента не були суперечливими, а в самих запитах не вказано, з чого убачається (в чому полягає) недостовірність даних податкових декларацій МКП «Праця».

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом. Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків. У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п'ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит. Інформація на запит контролюючого органу надається Національним банком України, іншими банками безоплатно у порядку і обсягах, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене та з метою повного захисту прав МКП «Праця» в межах даного спору суд вважає за можливе відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування норм ПК України та визнати протиправним та скасувати наказ №2179 від 14.06.2017р. ГУДФС в Одеській області.

В той же час, під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області за власними підписами виданий та вручений головному бухгалтеру МКП «Праця» письмовий запит про надання копій документів (а.с. 31) на підставі пп.20.1.6, пп.20.1.14 п.20.1 ст.20, п.85.4, п.85.8 ст.85 ПК України, що позивач вважає незаконним та просить визнати відповідні дії протиправними.

Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Аналогічні положення закріплені в п. 9 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року N 1245.

За змістом п. 73.3 ст. 73 ПК України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин, зокрема, коли: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених ст. 39 цього Кодексу; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; у разі проведення зустрічної звірки; в інших випадках, визначених цим Кодексом.

В чому полягала недостовірність даних у податкових деклараціях конкретно та яку саме недостовірність виявлено в запиті не зазначено.

Відповідно до абз. 11 п. 73.3 ст. 73 ПК України платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Так, згідно запиту б/н від 26.06.2017, відповідач на підставі пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, п. 73.3 та 73.5 ст. 73 ПК України просить позивача надати пояснення та документальне підтвердження щодо господарських відносин з ПП «Херсонтранснафта».

В той же час, у вказаному запиті відповідача конкретно не визначено про жодну чи декілька з визначених у п. 73.3 ст. 73 ПК України підстав для направлення такого запиту.

Доводи податкового органу про те, запит направлено позивачу у зв'язку з проведенням перевірки та можливі порушення вимог законодавства, про що зазначено у запиті, суд вважає необґрунтованими, оскільки у вказаному запиті не зазначено жодних відомостей про виявлені факти під час аналізу податкової звітності з ПДВ з використанням результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів даних ЄРПН, які свідчать про можливі порушення позивачем або його контрагентами вимог податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача про те, що запит відповідача про надання інформації від 26.06.2017 був оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, а тому позивач звільнений від обов'язку надавати відповідь на вказаний запит відповідно до абз. 14 п. 73.3. ст. 73 ПК України і, як наслідок, дії податкового органу щодо направлення вказаного запиту є протиправними.

Подібного правового висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23.02.2017 № К/800/25008/16.

З аналогічних підстав суд вважає неправомірним і сам наказ ГУ ДФС в Одеській області від 14.06.2017 № 2179 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки МКП «Праця», який виданий на виконання вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, оскільки цьому наказу передували запити від 27.04.2017 № 3631/10/15-32-14-07-12, від 13.02.2017 № 686/10/15-32-14-02-12, які також вимогам п.73.3 ст.73 ПК України не відповідають.

Згідно акту від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/14365320, перевірку здійснено вибірковим порядком по взаємовідносинам МКП «Праця» з контрагентом ПП «Херсонтранснафта» за період з 01.11.2016 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 365966 грн., в т.ч. листопад 2016 р. - 184067 грн., грудень 2016 р. - 181899 грн.; п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 329370 грн.

На підставі вищевказаного акт перевірки та за результатами розгляду заперечень МКП «Праця» від 11.07.2017 № 1107/1 до акту перевірки, ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.07.2017 № , яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 365966 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 91492 грн., № , яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 329370 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 82343 грн.

З наявних у справі матеріалів убачається, між МКП «Праця» (Покупець) та ПП «Херсонтранснафта» (Постачальник) укладений договір поставки товару від 14.11.2016 № 15, відповідно до якого Постачальник взяв на себе зобов'язання проводити поставку (продаж) Покупцю у власність (повне господарське відання) нафтопродукти (бітум шляховий, асфальтобетон, бітумна емульсія) окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, а Покупець - прийняти товар та своєчасно здійснювати його плату на умовах цього Договору.

Відповідно до додаткової угоди від 16.11.2016 № 1 до договору поставки товару № 15 від 14.11.2016 сторони домовились порядок розрахунків здійснювати на нових умовах з відстрочкою платежу: шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше числа місяця наступного за місяцем отримання товару.

На виконання вищевказаного договору ПП «Херсонтранснафта» у листопаді-грудні 2016 р. на адресу МКП «Праця» поставило товар згідно податкових (№ 24 від 16.11.2016, № 40 від 25.11.2016, № 10 від 05.12.2016, № 28 від 19.12.2016, № 38 від 24.12.2016) та видаткових накладних (№ 57 від 16.11.2016, № 89 від 25.11.2016, № 87 від 05.12.2016, № 112 від 24.12.2016) на загальну суму 2195796,74 грн., в т.ч. ПДВ 365966,12 грн.

Транспортування товару здійснювалося на підставі договорів перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.11.2016 № 26/2016, від 02.11.2016 № 28/2016, укладених між МКП «Праця» та ПП «Профітранс» (експедитор (перевізник)). До перевірки були надані заявки на перевезення вантажу та товарно-транспортні накладні.

Розрахунки між суб'єктами господарювання здійснювалися у безготівковій формі (платіжні доручення від 22.11.2016 № 343, від 23.11.2016 № 351, від 01.12.2016 № 352, від 09.12.2016 № 373, від 19.12.2016 № 354, від 25.12.2016 № 350, від 27.12.2016 № 359, від 27.12.2016 № 360, від 29.12.2016 № 380). Операції відображено в бухгалтерському обілку: Дт631 Кт311, Дт201 Кт631, Дт23 Кт201, Дт801 Кт 23, Кт 801 Дт 791. Станом на 01.11.2017, 31.12.2016 дебіторська/кредиторська заборгованість відсутня.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними МКП «Праця» включено до податкового кредиту, який відповідає даним додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту» до декларації з податку на додану вартість у листопаді та грудні 2016 р.

В акті перевірки 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/14365320, перевіряючі дійшли висновку про штучне формування вищевказаного податкового кредиту МКП «Праця» по ланцюгу постачання від ПП «Херсонтранснафта» та заниження податку на прибуток по цим операціям.

В основу таких висновків податкового органу покладено те, що перевіркою встановлено штучне формування Підприємством податкового кредиту по ланцюгу постачання від ПП «Херсонтранснафта» на підставі аналізу податкових накладних контрагентів ПП «Херсонтранснафта», згідно якого вони придбали один товар, а реалізували інший; ненадання документів про використання асфальтоукладача та катка; відсутність страхових полісів на автомобілі, які здійснювали перевезення вантажу тощо. При цьому предметом перевірки були взаємовідносини Підприємства із ПП «Херсонтранснафта» за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, однак перевіряючими витребовувались документи по взаємовідносинам позивача з ФОП ОСОБА_3 та інші документи про використання асфальтоукладача та катка, документи по взаємовідносинам із Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, - що виходить за межі предмету перевірки та не може бути підставою для викладених в акті перевірки висновків.

Зокрема, згідно п.3.1 договору від 14.11.2016 № 15 передбачено, що якість товару повинна відповідати умовам (ТУ) заводу виробника та державним стандартам (ГОСТ), діючим на території України і підтверджуватися паспортом (сертифікатом), якщо того вимагає чинне законодавство України.

До перевірки було надано паспорт якості на суміш асфальтобетонну гарячу на дату відвантаження суміші 28.11.2016, тоді як згідно видаткових накладних відвантаження здійснювалося 16.11.2016, 25.11.2016, 05.12.2016, 19.12.2016, 24.12.2016, тобто означений паспорт не підтверджує якість отриманого позивачем товару. При цьому паспорт не містить номеру, печатку ПП «Херсонтранснафта», підписаний інженером-лаборантом (ПІБ не зазначено), тоді як в листопаді 2016 р. на підприємстві працювала 1 особа (ОСОБА_6 - директор).

Крім того, в акті перевірки міститься посилання на рішення Міністерства розвиту, будівництва та житлово-комунального господарства України НТУ від 22.12.2011 № 58 «Про проект національного стандарту ДСТУ Б В.2.7-119-201х «Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови», в аспекті відсутності у МКП «Праця» документів про якість емульсії бітумної, дорожньої, суміші асфальтобетонної гарячої, марка 1, суміші асфальтобетонної гарячої, тип 2, бітуму нафтового покрівельного, бітуму нафтового дорожнього БНД 60/90, БНД 90/130, що унеможливлює встановити виробника товару, його адресу, вид і кількість доставок.

Також в ході перевірки здійснено аналіз баз даних єдиного реєстру податкових накладних, ІС «Податковий блок», режим «Перегляд результатів співставлення», в результаті чого встановлено, що на ПП «Херсонтранснафта» протягом періоду листопад-грудень 2016 р. працювала 1 особа (директор); основний видом діяльності є неспеціалізована оптова торгівля (ВЕД 46.90); залишкова вартість основних фондів станом на 31.12.2016 - 0 тис. грн.; відсутня інформація щодо власних чи орендованих основних фондів, транспортних засобів для можливості здійснення послуг, перевезення товару, зберігання ТМЦ. При цьому ПП «Херсонтранснафта» отримало податкові накладні від КП «Системенерго», ПП «Комерційна фірма «Агроресурс», ПП «Златавабудпівдень», по яким проведено аналіз придбаної ними продукції та зроблено висновок про «підміну» номенклатури товару.

Крім того, перевіряючими здійснено аналіз схеми руху товарів МКП «Праця» та його контрагента ФОП ОСОБА_7, які уклали договір № 11-1 від 01.11.2016 про оренду будівельних матеріалів, а саме асфальтоукладача BOMAG BF 600C та катка HAMM YD 90 VV. Перевіряючі дійшли висновку про підтвердження власних припущень щодо штучного формування позивачем податкового кредиту з тих підстав, що до перевірки не надано акти виконаних робіт за вищезазначеним договором із ФОП ОСОБА_7, а також інші документи щодо використання техніки для здійснення одночасного виконання однорідних робіт на різних об'єктах, взявши до уваги відстань від місця зберігання (м. Кременчук) до місця проведення робіт (м. Миколаїв) - більше 300 км.

Також податківцями залишено поза увагою надані позивачем заявки на перевезення вантажу та ТТН на виконання договору із ПП «Профітранс», пославшись на відсутність полісів (сертифікатів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; помилки в адресах, номерах автомобілів, відсутність конкретних адрес будинків пунктів розвантаження.

Крім того, на запит податкового органу МКП «Праця» надані листом від 24.03.2017 № 2403/1 пояснення, згідно яких придбаний у ПП «Херсонтранснафта» товар був використаний для виконання робіт для замовника Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради згідно договорів № 2253 від 22.11.2016, № 2252 від 22.11.2016, № 2205 від 16.11.2016, № 2317 від 30.11.2016, № 2204 від 16.11.2016, № 2201 від 16.11.2016, № 2208 від 16.11.2016, № 2206 від 16.11.2016, № 2200 від 16.11.2016, № 2202 від 16.11.2016, № 2201 від 16.11.2016; листом від 27.06.2017 № 2706/1 МКП «Праця» надані копії актів списання по рахунку 801 «Витрати сировини й матеріали» - на підтвердження реалізації придбаного у ПП «Херсонтранснафта» товару.

В результаті аналізу документів перевіряючі дійшли висновку про невідповідність даних, пославшись на відомості інтернет-ресурсу Антикорупційного монітору - Громадської антикорупційної експертиз результатів державних тендерів в Україні (http://acm-ua.org). Також перевіряючі дійшли висновку про неможливість виконання великого обсягу роботи із залученням 17 фахівців МКП «Праця» та дефектність наданих документів.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, податку на прибуток приватних підприємств, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту, податку на прибуток приватних підприємств.

Згідно з п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 р. № 727, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Відповідно до п.5 цього ж Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення вищенаведеного положення, перевіряючими в акті перевірки викладені порушення без посилання на первинні або інші документи, які підтверджують зазначені факти. Самі порушення висвітлені нечітко, не об'єктивно та не у повній мірі; акт не містить систематизованого викладу виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового законодавства.

На переконання суду, вищезазначені висновки є необ'єктивними та зроблені без урахування всіх визначальних факторів, оскільки перевіряючими безпідставно не надано належної оцінки первинним документам, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість констатовано, що ці документи не доводять реальності операції. Такі твердження перевіряючих аргументовано можна назвати оціночними судженнями, які, в свою чергу, не містять фактичних даних і не можуть бути сприйняті як такі, що містять фактичні дані.

У зв'язку із цим оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, і в будь-кому разі не можуть слугувати підставою для невизнання наслідків господарських операцій платника податків.

При цьому суд зауважує, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Отже суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, та дослідивши реальність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, дійшов висновку про обґрунтованість формування позивачем показників податкової звітності.

Суд зазначає, що в акті перевірки висновки про нікчемність укладеного МКП «Праця» правочину ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, які б спростовували надані позивачем документи та свідчили на користь висновків податкового органу. Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Наявні в акті перевірки висновки побудовані на припущеннях податкового органу. Сумніви перевіряючих, які при цьому безпідставно ігнорують надані Підприємством первинні документи, самі по собі не можуть бути покладені в основу заперечення реальності господарських операцій, адже судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Суд також вважає за потрібне в даній справі дотримуватися позиції, вказаній у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені податковим органом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищий адміністративний суд України неодноразово зазначив у своїх рішеннях, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Перевіряючими не надано оцінки фактам, що придбання товару обумовлено виробничою необхідністю, а також направлено на організацію виробничого процесу та має реальний характер; докази того, що дані, наведені в документах, не відповідають дійсності та товари не постачалися, в ході перевірки не встановлені. Натомість співробітниками податкового органу висловлені припущення про неможливість подальшого використання придбаного товару в заявлених позивачем обсягах, з урахуванням реальності часу та фізичних можливостей 17 працівників Підприємства; вибірково піддано критичній оцінці форми та зміст документів по інших (з іншими контрагентами) операціях тощо.

При цьому зазначені висновки податкового органу ґрунтуються здебільшого на оцінці взаємовідносин МКП «Праця» з іншими контрагентами ФОП ОСОБА_3 та Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради, що не є предметом «документальної позапланової виїзної перевірки МКП «Праця» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств з платником податків ПП «Херсонтранснафтра» за період з 01.11.2016 по 31.12.2016», яка оформлена актом 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/1436532.

Згідно з п.85.1 ст.85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Отже суд погоджується з позицією позивача про протиправність запитування з боку ГУ ДФС в Одеській області документів щодо взаємовідносин із ФОП ОСОБА_3 та Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, оскільки такі взаємовідносини перебували поза межами предмету проведеної перевірки.

Крім того, суд враховує, що позивач, як замовник транспортних послуг, не має повноважень щодо перевірки страхових полісів на автотранспорт, який використовується контрагентом - перевізником, у зв'язку із чим посилання співробітників на відсутність полісів, як підстави для визнання правочину з поставки товару нереальним, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Також безпідставними убачаються посилання перевіряючих на Інтернет-ресурс Антикорупційного монітору - Громадської антикорупційної експертизи результатів державних тендерів в Україні, який не має статусу офіційного джерела інформації та не є державним реєстром, який створений та функціонує на підставі чинного законодавства та містить інформацію, яка може вважатись достовірною.

Крім того, суд критично оцінює посилання перевіряючих на рішення Міністерства розвитку, будівництва та ЖКГ України від 22.12.2011 № 58 «Про проект національного стандарту ДСТУ Б В.2.7-119-201х», оскільки вказаним рішенням схвалено та рекомендовано до прийняття проект національного стандарту ДСТУ Б В.2.7-119-201х "Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови", тобто рішення носить декларативний характер. Відповідний проект наказу про прийняття зазначеного національного стандарту та сформувати його справу в установленому порядку доручено підготувати Департаменту технічного регулювання та науково-технічного розвитку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Отже суд не може погодитися з висновками відповідача про те, що МКП «Праця» не було отримано товару лише з тих підстав, що на його думку за податковою інформацією контрагент на мав змоги поставити нафтопродукти, а позивач в подальшому не мав змоги розпорядитися таким обсягом отриманого товару оскільки, по-перше це спростовується матеріалами справи, а по-друге, оцінка відповідачем виконання умов договору щодо поставок товарів та фактичне заперечення його виконання сторонами правочину не може бути засноване на такому поверховому аналізі відомостей з інформаційних систем по контрагентам, неофіційних джерел з мережі Інтернет, аналізі подальших господарських стосунків позивача з іншими контрагентами, визнанню «дефектності» певних документів з формальних міркувань та без дослідження фактичного руху активів.

Суд погоджується з аргументами позивача про те, що відомості, які не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, та в подальшому можуть спростовані, не можуть бути використані в якості належних та єдиних доказів порушень вимог податкового законодавства платником податків.

Так, в силу приписів пп.83.1.2 п. 83.1 ст. 83 ПК України податкова інформація є однією, але не єдиною підставою для висновків під час проведення перевірок.

Таким чином, сама по собі наявність податкової інформації щодо контрагентів позивача може свідчити лише про можливі порушення ними норм Податкового кодексу України, цивільного та/чи господарського законодавства, однак спростовувати реальність господарських операцій з МКП «Праця» не спроможна.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10.

Необґрунтованість податкової вигоди настає у разі використання платником штучних форм господарської діяльності, які не відповідають дійсному економічному змісту господарської операції, з метою одержання податкової економії без відповідних економічних підстав.

Використання платником нелегальних способів ухилення від оподаткування податковою перевіркою не виявлено. Доказів на підтвердження домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою, що притаманна даному виду господарської операції, податковою інспекцією не представлено.

На підставі доказів, що містяться у справі, оцінка яким надана згідно положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, який наразі нічим не спростовується.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Згідно п.11 Правил № 363 від 14.10.1997 р. товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

При цьому ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків вникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на прибуток.

З наданих позивачам до суду копій товарно-транспортних накладних вбачається, що останні містять всі необхідні відомості, передбачені Правилами № 363 від 14.10.1997 р., у зв'язку із чим твердження відповідача про неналежність вказаних документів є безпідставними. Присутність деяких очевидних технічних помилок, які допущені контрагентом позивача при складанні окремих ТТН, не може мати наслідком - втрату допустимості та доказовості таких документів, які у сукупності з іншими доказами підтверджують факти поставок товару.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Повертаючись до обставин справи, суд враховує, що відповідач, заперечуючи проти задоволення адміністративного позову, послався на неможливість контрагентів позивача безпосередньо поставити та перевезти товар.

В першу чергу слід зазначити усталену правову позицію про індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, - у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на кредит та витрати не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

У своєму рішенні від 12 січня 2006 року у об'єднаних справах C-354/03, C-355/03 і C-484/03, Оптіджен Лтд. (C-354/03), Фулкрам Електронікс Лтд. (C-355/03) і Бонд Хаус Системс Лтд (C-484/03) проти Комісарів Митного та акцизного управління, на запит про видачу попереднього висновку, що був поданий Канцлерським відділом Високого Суду Англії та Уельсу, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії (Збірка рішень Європейського Суду за 2006 р., с. I-00483), Суд ЄС постановив: «Операції, аналогічні тим, що розглядаються в основному слуханні, що самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2 (1), 4 та (1) Шостої Директиви 77/388/ЄЕС від 17 травня 1977 р. про гармонізацію законодавства країн - членів ЄС в частині податків з обороту - Загальна система податку на додану вартість: єдина база оподаткування, з урахуванням поправок, внесених Директивою Ради ЄС 95/7/ЄС від 10 квітня 1995 р., де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції, попередньої чи наступної по відношенню до здійснюваної операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати.

Поряд із тим, суд зазначає, що за умови правильного оформлення господарської операції, в тому числі первинними документами бухгалтерського обліку, такі поверхові судження не можуть впливати на реальність конкретної операції, нівелюючи її наслідки, які фактично настали і це підтверджено належними доказами. В даному випадку виконані роботи прийняті не тільки позивачем, але і його замовниками. При цьому відповідачем фактично не заперечується, що відповідні роботи з капітального ремонту в дійсності були виконані. Крім того, податковим органом не здійснено будь-яких зауважень щодо дослідженої в ході контрольного заходу первинної документації, на підставі якої формувалася податкова звітність позивача. Фактично висновки про порушення позивачем податкового законодавства побудовані на основі припущень перевіряючих, які не обґрунтовані жодним належним та допустимим доказом.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Поряд із тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що договір мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки договір виконаний сторонами в повному обсязі (товар поставлений).

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України ЄСПЛ відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

В даному випадку суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не спростовано доводів сторони позивача та не обґрунтовано правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідач навів ідентичні за формою та змістом аргументи тим, що викладені в акті перевірки від 04.07.2017 № 752/15-32-14-07/14365320, не спростувавши доводів позивача, та не підтвердив обґрунтованість послідовно вчинених дій щодо проведення перевірки та складених за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Всі оформлені МКП «Праця» та ПП «Херсонтранснафта» документи на виконання договору за своїми формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст.7 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при призначенні перевірки, її проведенні та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги МКП «Праця» обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 17837,56 грн. згідно платіжного доручення № 422 від 17.08.2017, який відповідно до даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» надійшов до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне присудити позивачу здійснені ним судові витрати.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.94, ст.ст.158-163, ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Малого колективного підприємства "Праця" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2017 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2017 року №;

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 14.06.2017 №.2179;

Визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо видання та вручення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП "Праця", письмового запиту від 26.06.2017;

Визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС в Одеській області щодо проведення під час документальної позапланової виїзної перевірки МКП "Праця", перевірки (аналізу) питань щодо взаємовідносин МКП "Праця" з ФОП ОСОБА_3, Департаментом ЖКГ Миколаївської міської ради, а також щодо взаємовідносин ПП "Херсонтранснафта" з іншими контрагентами, питань щодо наявності страхових полісів на автотранспорт.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Малого колективного підприємства "Праця" суму сплаченого судового збору в розмірі 17837(сімнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 56 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2017 року, у зв'язку із перебуванням судді Аракелян М.М. на лікарняному з 23.11.2017р. по 29.11.2017р.

Суддя М.М. Аракелян

.