Справа № 826/19766/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2017 року 12:11 № 826/19766/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Каракашьяна С.К., при секретарі Галаган І.В., за участі позивача, представника відповідача Барбух В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_2 Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом, в якому позивач просить :

«Скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 08 листопада 2016 року № 2356/03 «Про звільнення ОСОБА_2».

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.»

Позовні вимоги мотивовані тим, що :

- позивачу не було надано облаштованого робочого місця, доступу до мережі Інтернет та не видано форменого одягу, посвідчення видано несвоєчасно, з посадовою інструкцією позивача не ознайомлено;

- позивачу була доручена робота, не обумовлена трудовим договором;

- позивачу не було зазначено підстав невідповідності займаній посаді при попередженні про звільнення;

- позивачем не було допущено порушень, про які зазначено у поданні на звільнення.

Представник відповідача в судовому засіданні надав заперечення проти позовних вимог, за змістом яких позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність прийнятого рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд встановив наступне.

Наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.09.2016 року ОСОБА_2 призначено на посаду головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, як такого, що визнаний переможцем конкурсу на зайняття посад державної служби, з випробувальним терміном два місяці.

Начальник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м.Києві звернувся до Начальника ГТУЮ у м. Києві Куценка С.І. з поданням, відповідно до якого просив звільнити ОСОБА_2 з посади головного державного виконавця Святошинського районного управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у зв'язку із встановленням протягом строку випробування невідповідності його займаній посаді.

Наказом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.11.2016 року №2356/03 ОСОБА_2 звільнено з займаної посади 15.11.2016 року, у зв'язку з встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

У вищезазначеному поданні зазначено декілька підстав, зокрема, невиконання доручення №90, невиконання доручення від 26.10.2017р. щодо надання інформації про працівників, порушення вимог Закону України «Про державну службу» при використанні державної мови під час виконання посадових обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування.

Отже, для доведення правомірності своїх дій, відповідачем мало бути надано докази доведення до позивача доручення про надання інформації від 26.10.17р. та порушення вимог Закону України «Про державну службу» позивачем.

Натомість відповідачем вказаних вимог не надано, жодних доказів як доведення до позивача доручення від 26.10.17р., так і порушення вимог Закону України «Про державну службу» щодо мови не надано.

19.09.2016 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м.Києві направлено лист ДП «Національні інформаційні системи» про проведення навчання та надання ОСОБА_2 доступу для роботи з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень, Державним реєстром обтяжень рухомого майна, Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

05.10.2016 року Позивач пройшов навчання та 05.10.2016 року на останнього було оформлено заяву про реєстрацію в ДП «Національні інформаційні системи» Акредитований центр сертифікації ключів органів юстиції для отримання електронного цифрового підпису.

05.10.2016 року ОСОБА_2 електронний цифровий підпис не отримав через відсутність всіх документів, необхідних для ідентифікації та автентифікації підписувача (ОСОБА_2) та через встановлення невідповідності даних, що визначені поданими документами, фактичним. Зокрема, як вставлено судом, у даній заяві було невірно зазначено посаду позивача.

06 жовтня 2016 року начальником відділу Вишневським Ю.А. надано доручення №90, яким зобов'язано головного державного виконавця ОСОБА_2 у строк до 07.10.2016 року оформити, передбачені порядком документи та отримати в ДП «Національні інформаційні системи» електронний цифровий підпис.

10.10.2016 року ОСОБА_2 на ім'я Відповідача надано доповідну записку щодо виконання доручення від 06.10.2016 року № 90, відповідно до якої останній повідомив, що не може погодитися поставити свій підпис у заяві про реєстрацію для отримання електронного цифрового підпису, оскільки не має можливості ознайомитися з текстом Регламенту роботи Акредитованого центру сертифікації ключів органів юстиції України, у зв'язку з відсутністю його повного тексту на сайті АЦСК органів юстиції.

Дорученням від 10.10.2016 року №91 начальника Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві позивача зобов'язано надати письмове пояснення щодо отримання в ДП «Національні інформаційні системи» електронного цифрового підпису.

10.10.2016 року ОСОБА_2 надано начальнику відділу пояснення з приводу невиконання доручення №90 від 06.10.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_2 підтримав доводи, які викладені у його доповідній записці від 10.10.2016 року.

При цьому, електронний цифровий підпис Позивач, незважаючи на наявне та чинне доручення начальника відділу, не отримав, тобто доручення №90 від 06.10.2016 року не виконав.

Суд критично ставиться до посилань позивача на відсутність доступу до повного тексту Регламенту роботи, оскільки позивачем не наведено норм вказаного регламенту, як існуючих так і теоретично можливих, без доступу до яких позивач був би позбавлений можливості отримати електронний цифровий підпис та використовувати його.

Крім того, отримання такого підпису є об'єктивною передумовою для надання можливості виконувати посадові обов'язки державного виконавця, з чим позивач мав бути обізнаний при поданні документів на конкурс для заняття посади. Натомість без отримання електронного цифрового підпису позивача не могло бути допущено до виконання посадових обов'язків.

Суд доходить висновків, що доручення №90 від 06.10.2016 року позивачем виконано не було, що є порушенням п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу».

Правовий статус позивача як державного службовця, а також правовідносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням і припиненням державної служби врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, який набув чинності з 01 травня 2016 року (далі по тексту - Закон № 889-VІІІ).

Згідно з п. 2 ч. 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Відповідно до ст.ст. 26,27 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

У статті 28 Кодексу законів про працю визначено, що коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Таким чином, розірвання відповідно до статті 28 КЗпП трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник, при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Судом не приймаються посилання позивача на те, що позивач не був ознайомлений з посадовою інструкцією, оскільки текст вказаної інструкції позивачем було додано до позовної заяви, а відсутність підпису позивача про ознайомлення зазначеної обставини не спростовує. При цьому ознайомлення з текстом документу, наявного у позивача в розпорядженні, залежить виключно від волі позивача.

Судом не приймаються посилання позивача на те, що позивачу не було надано облаштованого робочого місця, доступу до мережі Інтернет та не видано форменого одягу, посвідчення видано несвоєчасно, як на підставу скасування наказу та поновлення на роботі, оскільки дані обставини не свідчать про порушення під час звільнення позивача, і не мають стосунку до невиконання позивачем вимог розпорядження №90.

Суд не вважає ту обставину, що позивачу була доручена робота, не обумовлена трудовим договором, підставою для скасування оспорюваного акту, оскільки передумовою для допуску позивача до безпосереднього виконання посадових обов'язків було отримання позивачем електронного цифрового підпису, чого позивачем зроблено не було.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 128 ,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян