Справа № 761/26965/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України - Іскоростенської Світлани Ярославівни на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року, ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної пенітенціарної служби України (далі - відповідач 1), Головного управління пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2) про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до наказу № 243/ОС-16 від 30.09.2016 року, відповідно до п.5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», п.4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» 30.09.2016 року його було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку із скороченням штатів.

Згідно вказаного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 роки 1 місяць 1 день, у пільговому - 28 років 5 місяців 14 днів. 22.03.2017 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою та відповідним пакетом документів з метою призначення пенсії за вислугою років, проте листом ГУ ПФУ у Київській області від 05.04.2017 року в призначенні зазначеного виду пенсії позивачу було відмовлено, у зв'язку з порушенням порядку подання документів.

Разом з тим, 03.03.2017 року позивач звернувся до голови комісії з ліквідації ДПтС України із заявою щодо призначення йому пенсії за вислугою років, проте листом від 29.05.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні такого виду пенсії з тих підстав, що календарна вислуга років є недостатньою для призначення даного виду пенсії.

Тобто замість виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 ДПтС України неправомірно витлумачив законодавство та вирішив, що позивач не має права на пенсію за вислугою років, а отже вийшов за межі своїх повноважень.

При цьому, позивач зазначає, що Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу служба України» встановлено пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.

Крім того, право на пенсію за вислугою років не залежить від наявної відповідної кількості виключно календарної вислуги, пільгова пенсія враховується саме при призначені пенсії, а не при призначенні розміру такої пенсії.

Таким чином позивач вважає, що вказаними діями відповідачі порушуються його права, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Тому, позивач просив суд визнати неправомірними дії Державної пенітенціарної служби України щодо підготовки та подання до ГУ ПФУ в Київській області документів для призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах; зобов'язати Державну пенітенціарну службу України, в особі голови ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України підготувати та направити до ГУ ПФУ в Київській області його документи для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1; зобов'язати ГУ ПФУ в Київській області призначити йому пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 22.03.2017 року, з моменту звернення.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області документів для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугою років на пільгових умовах.

Зобов'язано Державну пенітенціарну службу України в особі голови ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області документи на ОСОБА_3 для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України - Іскоростенською Світланою Ярославівною подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 30.09.2016 року відповідно до наказу № 243/ОС-16 відповідно до п.5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», п.4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку із скороченням штатів.

Згідно вказаного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 роки 1 місяць 1 день, у пільговому - 28 років 5 місяців 14 днів, що також підтверджується розрахунком вислуги років та копією трудової книжки.

22.03.2017 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років, проте листом ГУ ПФУ у Київській області №271/В-01 від 05.04.2017 року в призначенні зазначеного виду пенсії позивачу було відмовлено, оскільки недостатньо років для призначення такої пенсії.

03.03.2017 року позивач звернувся до голови комісії з ліквідації ДПтС України із заявою щодо призначення йому пенсії за вислугою років, проте листом від 29.05.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні такого виду пенсії з тих підстав, що у останнього календарна вислуга років становить 22 роки 1 місяць 1 день, в той час коли такий вид пенсії призначається за наявності, коли календарна вислуга років становить 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Тобто, позивач фактично отримав відмову від ДПтС України щодо призначення йому пенсії за вислугу років.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно доЗакону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (ч.3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Відповідно до пункту «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Положеннями ч.1 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Відповідно до ч.4 ст. 23 Закону, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч.1 ст. 2 вказаного Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, з аналізу положень якого можна дійти висновку, що пільгова вислуга років враховується саме при призначенні виду пенсії та не ставиться в залежність від наявності виключно календарної вислуги років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

Зокрема, пунктом першим встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

У відповідності до вказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

В свою чергу рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України (ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Аналізуючи зміст зазначених норм та положень, можна дійти висновку про те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується діяЗакону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з тим, на Державну пенітенціарну служби України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Щодо посилання ДПтС України на те, що зазначений орган не уповноважений приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов'язаний лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає наступне.

До зазначеного вище колегія суддів ставиться критично.

Так, оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано в України литтте єдиним актом - «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1.

Зокрема, пунктом першим встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугою років, подаються до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

У відповідності до вказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

В свою чергу рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії приймають органи виключно Пенсійного фонду України (ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

На відповідача - Державну пенітенціарну службу України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Отже, відповідач - Державна пенітенціарна служба України, в особі голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України Тюлєнєв С.А. - не наділений правом визначати наявність чи відсутність підстав у особи права на отримання пенсії.

Таким чином, відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії, протиправно перебрав на себе повноваження органів Пенсійного фонду України та вийшов за межі своїх повноважень, визначених законом.

Крім того, посилання ДПтС України на відсутність календарної вислуги років у позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років суперечать чинному законодавству, оскільки у відповідності до норм як Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так і Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, з врахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до ГУ ПФУ в Київській області документів на ОСОБА_3 для призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах та зобов'язання відповідача підготувати та направити до ГУ ПФУ в Київській області документів стосовно позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджено постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження якого саме періоду служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України не було враховано комісією під час обчислення вислуги років на день звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не оскаржував ся період служби.

Щодо вимог до ГУ ПФУ в Київській області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 70 КАС України).

У відповідності до норм чинного законодавства саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб. Разом з тим, чинним законодавством передбачено і певний порядок звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії. В даному випадку саме ДПтС України не виконав покладені на нього функції та не передав до ГУ ПФУ в Київській області необхідний пакет документів для вирішення питання про призначення пенсії за вислугою років позивачу. З матеріалів справи не вбачається, що ГУ ПФУ в Київській області було порушено права позивача, зокрема, що ГУ ПФУ в Київській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за вислугою років, тому суд приходить до висновку, що дана вимога позивача є передчасною, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідачем не надано суду беззаперечних доказів правомірності його дій.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що відмова Державної пенітенціарної служби України у підготовці та поданні до ГУ ПФУ в Київській області документів на ОСОБА_3 для призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах є неправомірною, а позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, тому відповідач 1 зобов'язаний підготувати та направити до ГУ ПФУ в Київській області документи стосовно позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років на пільгових умовах у відповідності до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджено постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, беручи до уваги, що позовні вимоги до відповідача 2 передчасні, оскільки не порушував прав позивача, тому позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України - Іскоростенської Світлани Ярославівни - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 05 грудня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.