Справа № 826/5466/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5466/16 Головуючий у 1-й інстанції: Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Качак Х.Б., за участі представника апелянта Ковалевського Є.В., позивача ОСОБА_3, представника третіх осіб-3,4 Лазаріді О.А., розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександра Анатолійовича, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любов Миколаївни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Дідков", Міністерство юстиції України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

04.04.2016р. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко О.А., Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Л.М., треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (надалі ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Дідков" (надалі - ТОВ "Дідков",) Міністерство юстиції України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20094923 від 18 березня 2015 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №9115720 про реєстрацію за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" права власності на квартиру житловою площею 26,7 кв. м., загальною площею 52.3 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що здійснений 25.02.2015 р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві - Канівець Л.М.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні рішення відповідачів є протиправними, оскільки спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2017 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Третя особа ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" не погодилося з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що у позивача відсутні правові підстави для оскарження рішень відповідачів, крім того, спірні рішення є правомірними, оскільки у відповідачів не було законних підстав для прийняття відмови у державній реєстрації прав власності.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник третіх осіб Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у м. Києві підтримав апеляційну скаргу, представник позивача заперечував проти її задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та ОСОБА_5 (до одруження - ОСОБА_5) укладено кредитний договір №2706/0708/71-457 згідно умов якого банк зобов'язовався надати позичальнику (ОСОБА_5) кредит у розмірі 145 000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язовався повернути кредит, сплативши проценти за користування кредитом, та виконати зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором (т.1 а.с.10).

В той же день з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником укладено іпотечний договір №2706/0708/71-457-Z-1 за умовами якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне Іпотекодавцю на праві власності майно квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16).

Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В.

20.05.2009 р. між банком та позичальником був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2706/0708/71-457 (т.1 а.с.122).

12.11.2011р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору №2706/0708/71-457 (т.1 а.с.129).

28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами перелік яких наведено у додатку, зокрема, за кредитним договором від 18.07.2008р. №2706/0708/71-457 з ОСОБА_5(т.1 а.с.158-160).

18.03.2015р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Марченко О.А. прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" .

Вказане підтверджено копією реєстраційної справи (т.1 а.с.81-182)

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон № 1952) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно ст.2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, згідно цієї ж статті, державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

1. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 1952 до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна;

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 10 Закону № 1952 передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 15 цього ж Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Так, згідно статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Порядок здійснення державної реєстрації майна, на яке звернуто стягнення за іпотечним договором, передбачає подання завіреної копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, а такого документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем цієї вимоги (пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868).

Крім того, згідно частини 3 статті 33 закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону № 1952 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що факт повідомлення ОСОБА_5 про укладення 28.11.2012 р. між ПАТ "Сведбанк" (ВАТ «Сведбанк») та ТОВ "Факторингова Компанія "Вектор Плюс" договору відступлення прав за іпотечними договорами не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, факт звернення ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_5 з вимогами щодо погашення заборгованості за кредитним договором та договором відступлення прав також не підтверджено належними та допустимими доказами.

Факт попередження ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки також не підтверджено належними та допустимими доказми.

Вказані обставини апелянтом не спростовано.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки вищенаведеними нормами визначено обов'язок іпотекодержателя з надіслання письмової вимоги, крім того, така вимога вважається виконаною лише у разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем, тобто, іпотекодержатель має довести суду не тільки факт надсилання вимоги іпотекодавцю, а й отримання такої вимоги іпотекодавцем.

Доводи апелянта про надіслання на адресу позивача рекомендованих повідомлень не заслуговують уваги, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, неможливо з'ясувати зміст відправлень, тому що відсутній опис поштового вкладення.

Крім того, Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Крім того, на думку колегії суддів заслуговує уваги той факт, що апелянт, до якого перейшло право вимоги за валютними кредитами від ПАТ "Сведбанк", не має права здійснювати операції з валютними коштами, оскільки відсутня така ліцензія, а предметом первісного договору між ВАТ "Сведбанк" та позивачем була іноземна валюта.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 04.12.2017 р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко Олександра Анатолійовича, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Канівець Любов Миколаївни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Дідков", Міністерство юстиції України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль