Справа № 310/7054/17
Суддя: Вірченко О. М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/7054/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача Смирнової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України в особі Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, про визнання бездіяльності (дій) неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПФУ в особі Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області, третя особа - УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради, про визнання бездіяльності (дій) неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачка з 25 квітня 2001 року є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку у відповідача, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. З серпня 2017 року виплату пенсії позивачці було припинено, в зв'язку з чим ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила повідомити причини невиплати їй пенсії, на що отримала відповідь, відповідно якої виплата належної позиваці пенсії припинена в зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. Вказане рішення було прийняте на підставі інформації про тривалу (понад 60 днів) відсутність позивачки за місцем її проживання. Вважає, що такі дії не відповідають нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй пенсії та зобов'язати Бердянське ОУ ПФУ в Запорізькій області поновити виплату їй пенсії з 01 серпня 2017 року та виплатити відповідну заборгованість.

Позивачка в судове зсідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав. Зазначив, що діями УПФУ порушено гарантоване Конституцією України право позивачки на отримання пенсії, яка є єдиним джерелом для існування ОСОБА_3 Просила позов задовольнити.

Представник ПФУ в судове засідання не з'явився, надавши суду письмові заперечення проти задоволення позову, відповідно до яких ПФУ як центральний орган виконавчої влади не наділений повноваженнями щодо припинення або поновлення виплати пенсії позивачці, тому по даній справі є неналежним відповідачем. Пенсійним фондом України не приймалось жодних рішень з питань пенсійного забезпечення ОСОБА_3 Крім зазначеного, дії Бердянського об'єднаного управління ПФУ відповідають вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365.

Представник Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області заперечувала проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що виплату пенсії позивачці було призупинено з 01 серпня 2017 року за результатами проведення контрольних заходів щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам. На підставі інформації про відсутність ОСОБА_3 за місцем її проживання рішенням УПСЗН від 04 серпня 2017 року № 327 було скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що і стало підставою для припинення виплати пенсії позивачці. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник УПСЗН в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Відповідно до довідки від 19 листопада 2014 року № 230601911 ОСОБА_3 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянська Запорізької області.

Позивачка перебуває на обліку в Бердянському ОУПФУ в Запорізькій області.

Виплата пенсії позивачці була припинена в зв'язку з відсутністю внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 327 від 08 серпня 2017 року.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій управління ПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачу з серпня 2017 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Ст. 47 Закону № 1058-VI передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Матеріалами справи встановлено, що Бердянським об'єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачці з 01 серпня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачці припинено на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці порушені її права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 49 Закону № 1058-V не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачці.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що в діях Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області містяться ознаки дискримінації відносно позивачки, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача виплатити позивачці заборгованість по пенсії з серпня 2017 року по жовтень 2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 160-163 КАС України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України в особі Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, про визнання бездіяльності (дій) неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати пенсії за віком ОСОБА_3 з 01 серпня 2017 року.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити з 01 серпня 2017 року ОСОБА_3 виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період з 01 серпня 2017 року по 31 жовтня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М.Вірченко