Справа № 818/1041/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р. Справа № 818/1041/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017р. по справі № 818/1041/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

19.07.2017 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - відповідач), в якому просить визнати дії відповідача щодо часткової відмови у задоволенні запиту позивачу від 06.06.2017 року протиправними; зобов'язати відповідача надати доступ до публічної інформації на запит позивача від 06.06.2017 року, а саме: надіслати на електронну адресу позивача копії всіх наказів відповідача за період з 20.03.2016 року по 20.03.2017 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії відповідача щодо часткової відмови у задоволенні запиту позивачу від 06.06.2017 року.

Зобов'язано відповідача повторно розглянути запит позивача від 06.06.2017 року в частині надіслання на електронну адресу позивача копій всіх наказів відповідача за період з 20.03.2016 року по 20.30.2017 року.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В задоволенні вимоги про стягнення судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 7040 грн відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 06.06.2017 року в частині надіслання на електронну адресу позивача копій всіх наказів відповідача за період з 20.03.2016 року по 20.30.2017 рік та відмови у стягненні компенсації за надання правової допомоги, та прийняти в цій частині нового судового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивача посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи суду першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

06.06.2017 року позивач надіслав до відповідача запит на отримання публічної інформації про надання кількості наказів відповідача винесених за період з 20.03.2016 року по 20.03.2017 рік та надати копії наказів відповідача, винесених за період з 20.03.2016 року по 20.03.2017 рік.

16.06.2017 року відповідачем надана відповідь на вказаний вище запит.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги зробив висновок про те, що дії відповідача щодо часткової відмови у задоволенні запиту позивачу від 06.06.2017 року є протиправними та зобов'язано відповідача повторно розглянути запит позивача від 06.06.2017 року в частині надіслання на електронну адресу позивача копій всіх наказів відповідача за період з 20.03.2016 року по 20.30.2017 року, оскільки позивачем не виконані вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім цього, судом першої інстанції відмовлено у компенсації витрат позивача на правову допомогу з підстав відсутності в наданих позивачем доказах отримання даної допомоги під час судового засідання, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями.

Колегія суддів розглянувши судове рішення частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно до ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; причини, у зв'язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; строк, у який буде задоволено запит; підпис.

Пунктом 3 ч.3 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запитувач має право оскаржити, зокрема, ненадання відповіді на запит на інформацію.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем не надана відповідь про частину запиту позивача від 06.06.2017 року в частині надіслання на електронну адресу позивача копій всіх наказів відповідача за період з 20.03.2016 року по 20.03.2017 року (аркуш справи 11).

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції не спростував дані відомості.

За таких обставин, колегія суддів, вважає висновки суду першої інстанції про часткову відмову у задоволенні запиту від 06.06.2017 року такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Позовна заява не містить вказаних вимог.

Проте, колегія суддів вважає можливим застосувати приписи ст.11 КАС України, яка каже, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та вийти за межі позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача не містить доводів, зазначених колегією суддів, тому колегія суддів вважає можливим застосувати статтю 195 КАС України, яка каже, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Стосовно компенсації за надання правової допомоги, то колегія суддів зауважує на таке.

Матеріали справи містять докази укладання позивача з ОСОБА_2 договору про надання правової допомоги від 29.06.2017 року (аркуші справи 130-132); прибуткового касового ордеру №0407/17 від 04.07.2017 року (аркуш справи 133); акт виконаних робіт від 04.07.2017 року (аркуш справи 134); копію диплома магістра за спеціальністю «Правознавство» (аркуш справи 15); витяг із Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця (аркуші справи 16-19); калькуляція-рахунок №1 від 4 липня 2017 року (аркуш справи 20).

Колегія суддів вважає наміркованими посилання представника відповідача на те, що укладений між позивачем та ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги від 29.06.2017 року містить посилання лише на громадянина ОСОБА_2, а не на фізичну-особу-підприємця, тому не може бути прийнятим судом до уваги, оскільки надані інші докази, які конкретизують учасників даної угоди.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.87 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу;

Згідно зі ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів дійшла до висновку про те, що під визначення поняття вчинення окремих процесуальних дій можливо віднести підготовку позову до суду, оскільки без здійснення вказаної дії стадія подання позову до суду неможлива.

Калькуляція-рахунок №1 від 04.07.2017 року містить наступні види отриманих позивачем послуг, а саме: ознайомлення з первісним матеріалом (документами) замовника, їх вивчення та аналіз на предмет релевантності, належності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення, в кількості 3 год., вартість 640 грн/год, загальна вартість 1920 грн.; аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз'яснень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнень судів касаційних інстанцій та правових позицій Верховного Суду України, публікацій науковців, висновків фахівців в кількості 4 год., вартістю 640 грн/год, загальна вартість 2560 грн.; складання тексту позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 про визнання дій ГТУЮ у Сумській області щодо не надання публічної інформації незаконними, підготовка додатків та примірників позовної заяви й доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі в кількості 4 год, вартістю 640 грн/год, загальна вартість 2560 грн.

Колегія суддів вважає, що час витрачений на підготовку позову має враховуватися при визначенні часу в розумінні статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах », тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Щодо іншої частини видів правової допомоги вказаних у калькуляції - рахунку№1, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає їх такими, що не підпадає під значення витрат на правову допомогу, які визначені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Під час визначення грошового розміру компенсації витрат на правову допомогу у вигляді підготовки позову до суду - у сумі 500 грн, колегія суддів, звертає увагу на часткове його задоволення, завдяки застосуванню судами першої інстанції та апеляційної інстанції принципів змагальності та диспозитивності, викладеними в статтях 11 та 195 КАС України.

Судом першої інстанції були зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, та порушені норми матеріального права, зокрема, ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тому судове рішення підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017р. по справі № 818/1041/17 скасувати.

Прийняти нову постановув частині визнання незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту ОСОБА_1 від 06.06.2017 року та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 500 грн.

В цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо ненадання відповіді за запит ОСОБА_1, в частині надіслання на електронну адресу ОСОБА_1 копій всіх наказів Головного територіального управління юстиції у Сумській області за період з 20.03.2016 року по 20.03.2017 рік.

Стягнути за рахунок Державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевим загальним та місцевим адміністративними судами компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року по справі №818/1041/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бенедик А.П. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 04.12.2017 р.