Справа № 219/9872/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чопик О. П.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року справа №219/9872/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Гайдара А.В., суддів Василенко Л.А., Ястребової Л.В.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року у справі № 219/9872/17 за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (далі Бахмутське ОУПФУ Донецької області, пенсійний орган, відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Бахмутського ОУПФУ в Донецькій області, , яка полягає у невиплаті пенсії, починаючи з травня 2017 року; визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутського ОУПФУ в Донецькій області, , про призупинення (припинення) виплати їй пенсії; зобов'язати Бахмутське ОУПФУ Донецької області, поновити виплату пенсії негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати; звільнити від сплати судового збору, як особу, через свій майновий стан не має можливості його сплатити. (арк.справи 1-4)

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року зазначений позов ОСОБА_2 задоволений, а саме:

визнано неправомірними дії Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії 1 червня 2017 року;

зобов'язано Бахмутське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 призначену їй пенсію з 1 червня 2017 року;

судові витрати віднести на рахунок держави. (арк.справи 53-57).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Територія м.Бахмут є тимчасово окупованою територією. Таким чином, заявник апеляційної скарги зазначає, що законні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу відсутні. (арк.справи 60-63) .

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Колегією суддів встановлено, що позивач - ОСОБА_2 перебуває на обліку в Бахмутському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області, попередня назва установи - Артемівське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області та управління пенсійного фонду України в м.Артемівську та Артемівському районі Донецької області, як отримувач пенсії.

ОСОБА_2, будучи особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, з м.Краснодон Луганської області, після передання електронної пенсійної справи отримувала пенсію у Бахмутському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області до травня 2017 року включно. З 1 червня 2017 року нарахування та виплату позивачеві пенсії припинено (арк.справи 46).

Згідно з листом від 1 вересня 2017 року №13201/02, адресованим позивачу (арк.справи 16), з 1 червня 2017 року позивачеві виплата пенсії призупинена після інформаційного обміну органами соціального захисту.

ОСОБА_2 з 22 травня 2017 року, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України (арк.справи 5-6). Реєстрація особи відбулась у зв'язку з придбанням цієї квартирі на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2017 року (арк.справи 14-15).

Водночас, листом від 1 вересня 2017 року №13201/02 (арк.справи 16) позивача повідомлено про те, що 26 травня 2017 року вона надала до управління заяву про відновлення виплати пенсії у зв'язку з реєстрацією у м.Бахмуті. Проте, через відсутність рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виплата пенсії не відновлена.

Дані обставини встановлені судом апеляційної інстанції та не є спірними між сторонами.

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачеві з 01 червня 2017 року на підставі відсутності довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України,

Як вбачається з копії паспорта позивача НОМЕР_1, позивач з 22 травня 2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи 6)

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому бездіяльність Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати позивачу пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобов'язати Бахмутське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату позивачу пенсії.

Також колегія суддів вважає неприйнятним доводи апеляційної скарги стосовно посилання на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII та постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, № 136 від 18.02.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, оскільки в даному випадку позивач при зверненні до пенсійного органу на запит пенсійної справи та поновлення виплати пенсії визначила як підставу, переїзд на постійне місце мешкання до м.Бахмут, а не статус внутрішньо переміщеної особи. Крім того, позивач заперечує наявність у неї такого статусу.

Також колегія суддів зазначає, що визначення статусу внутрішньо переміщеної особи не входить до компетенції відповідача.

Також колегія суддів зазначає, що є неприйнятними та безпідставним доводи апеляційної скарги стосовно того, що територія міста Бахмут є тимчасово окупованою територією, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Таким чином, територія міста Бахмут не є тимчасово окупованою територією в розумінні цього Закону.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року у справі № 219/9872/17 - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року у справі № 219/9872/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду постанови, прийнятої у скороченому провадженні, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В.Гайдар

Судді Л.А. Василенко

Л.В. Ястребова