Справа № 755/14158/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок призначеної пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури на підставі поданої ним довідки та зобов'язання відповідача з лютого 2016 року провести перерахунок його пенсії згідно довідки Генеральної прокуратури України від 27.02.2016 року за № 18-38зп із розрахунку 90 % від вказаної у довідці суми місячної заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії.

Вимоги мотивує тим, що він перебуває перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Пенсія обчислена з урахуванням загального страхового стажу 41 рік 8 днів, в тому числі стажу за вислугою років працівника прокуратури, що складає 34 роки 11 місяців 8 днів. На теперішній час він не працює. Пенсію було призначено з посади старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України без обмеження максимального розміру пенсії.

У зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури він 12.02.2016 року подав відповідну заяву про перерахунок призначеної йому пенсії та довідку ГПУ від 27.01.2016 року за № 18-38 зп про розмір заробітної плати за посадою старшого прокурора відділу.

18 лютого 2016 року листом за № 2871/01 відповідачем було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що відповідно до п.5 «Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії / щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про Кабінет Міністрів України» та інших законів. Ще йому було відмовлено у перерахунку пенсії 21.11.2016 року та 09.06.2017 року.

Відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує його конституційні права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Від відповідача надійшли письмові заперечення з проханням відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю, також через пропуск строку звернення до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2017 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити для продовження розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних на те причин.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків зумовлено досягненням юридичної визначеності в публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд із прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя й дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Окрім вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на ч.2 ст.99 КАС України, якою визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про перерахунок та виплату пенсії заявлені за період з лютого 2016 року, при цьому позов поданий до суду 20 вересня 2017 року.

Як зазначено вище, змістом заявлених вимог є перерахунок пенсії позивача, яка йому призначена за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру».

Отже, враховуючи предмет спору позивач про порушення свого права, якщо він вважає його порушеним, повинен був дізнатися при отриманні ним пенсійних коштів, які йому нараховувалися та виплачувалися щомісячно.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням дати подачі позову 20.09.2017 року та норми вищенаведеної ст. 99 КАС України, вимоги позивачем за період часу з лютого 2016 року по 19.03.2017 року заявляються зі спливом строку звернення до адміністративного суду.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому в разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

З огляду на зазначене вище, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем будь яких доказів на підтвердження поважності причин пропущення процесуального строку звернення до суду за захистом порушеного права не надано та не наведено, заяв про поновлення строку не подано.

Щодо посилання апелянта на те, що він перебував на лікарняному, а також на те, що відповідачем відповідь направлено лише 09.06.2017 року, колегія судів звертає увагу на наступне.

Колегія суддів звертає увага на те, що позивачем у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури вперше подано заяву про перерахунок призначеної пенсії 12.02.2016 року та довідку ГПУ від 27.01.2016 року за № 18-38 зп про розмір заробітної плати за посадою старшого прокурора відділу.

18 лютого 2016 року листом за № 2871/01 відповідачем було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що відповідно до п.5 «Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії / щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про Кабінет Міністрів України» та інших законів.

Ще йому було відмовлено у перерахунку пенсії 21.11.2016 року та 09.06.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що надані лікарняні виписки про перебування на лікуванні у період з 05.04.2017 - 19.04.2017 року, з 26.11.2015 - 14.12.2015 року, з 09.03.2006 - 23.03.2006 року не є належним доказом пропуску строку позивача.

Згідно з частиною другою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суддею суду першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суддя суду першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду за захистом порушеного права за період з лютого 2016 р. по 19.03.2017 р., у зв'язку з чим позовні вимоги у цій частині залишені без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає, як така, що постановлена за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 183-2, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

(Повний текст виготовлено - 05 грудня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.