Справа № 812/164/17
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/164/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Моспанюк Є.С.,

та

представників сторін:

від позивача - Кузовової О.Ю.,

від І-го відповідача - не прибув,

від ІІ-го відповідача - не прибув,

від ІІІ-го відповідача - Макаренко М.В.,

від третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 812/164/17 за позовом публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківський області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (далі - Позивач) до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - І-ий Відповідач), Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - ІІ-ий Відповідач, СДПІ у м. Луганську), Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - ІІІ-ий Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківський області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

29 червня 2017 року Позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.3 а.с. 221-223), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІІ-го Відповідача за період з 05.07.2016 по 15.09.2016, що втілилась у ненаданні до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн;

- визнати протиправною бездіяльність ІІІ-го Відповідача в особі І-го Відповідача перебіг якої розпочався 16 вересня 2016 року та триває, що втілилась у не внесенні заяви Позивача про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року в сумі 350562,00 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування;

- зобов'язати ІІІ-го Відповідача в особі І-го Відповідача вчинити дії шляхом внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування суми податку на додану вартість за березень 2016 року 350562,00 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог Позивач зазначив, що в квітні 2016 року подав до СДПІ ОВП у м. Луганську податкову декларацію з податку на додану вартість. Виконуючи приписи Податкового кодексу України СДПІ ОВП у м. Луганську провела камеральну перевірку даних, заявлених Позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року. Станом на теперішній час за декларацією з податку на додану вартість за березень 2016 року документальна позапланова виїзна перевірка достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 350562,00 грн податковим органом не проводилась, жодного податкового повідомлення - рішення не приймалось, тому Позивач вважає правомірним заявлення до відшкодування податку на додану вартість в розмірі 350562,00 грн. В обґрунтування своєї позиції з посиланням на норми Податкового кодексу України зазначив, що податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2016 року мала бути подана до 20 квітня 2016 року. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації СДПІ ОВП у м. Луганську провела камеральну перевірку заявлених у ній даних до 20 травня 2016 року. Крім того СДПІ ОВП у м. Луганську мала право провести документальну позапланову виїзну перевірку протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки - тобто до 20 червня 2016 року. Оскільки Відповідачем не було проведено документальної позапланової перевірки, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства в частині формування податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2016 року у розмірі 350562,00 грн. Позивач вважає порушеним правом, а саме ненадання Відповідачем до органу казначейської служби висновку про відшкодування ПДВ за березень 2016 року на суму 350562,00 грн починаючи з 04.07.2016.

Однак Позивач зазначає, що на даний час змінено редакцію статті 200 Податкового кодексу України, законодавцем виключено обов'язок податкового органу подавати висновки про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, змінивши на обов'язок внесення суми бюджетного відшкодування до реєстру.

Тому на думку Позивача, порушення його прав триває в інший спосіб, а саме: бездіяльністю контролюючого органу, що втілилась у не внесенні заяви про повернення суми бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

І-ий та ІІІ-ій Відповідачі позов не визнали, неодноразово надавали заперечення (т.3 а.с. 185-187, 197-199), в остаточних запереченнях на уточнений адміністративний позов (т.4 а.с. 239-240) зазначено, що Позивачем порушено строки позовної давності, оскільки Позивач зазначає про те, що право вважається порушеним з 05.07.2016 тобто з даного моменту починає обраховуватись шестимісячний строк на подачу позову. Вважає, що Позивач порушив строки позовної давності звернення до суду, не вказує причини пропуску, тому, на думку ІІІ-го Відповідача, позов підлягає залишенню без розгляду.

Щодо предмету позовних вимог зазначив, що згідно наявної інформації виробничі потужності Позивача знаходяться за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107. Службою безпеки України тимчасово зупинено операції з бюджетними коштами ПАТ «Луганськтепловоз» через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних України територій Луганської області. Враховуючи зміни до законодавства, новий порядок повернення сум бюджетного відшкодування, повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Оскільки виробничі потужності Позивача знаходяться саме на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому бюджетне відшкодування такому підприємству може надаватись виключно після повернення територій під контроль державної влади.

Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

На заперечення Відповідача з урахуванням додаткових пояснень, Позивачем 29.06.2017 були поданні додаткові пояснення (т.4 а.с. 25-28), в яких зазначив, що ПАТ «Луганськтепловоз» 25.06.2015 перереєструвався за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б та здійснює свою господарську діяльність в правовому полі законодавства України, сплачує податки до її бюджету та діяльність підприємства відстежується контролюючими органами України. Щодо твердження Відповідача про зупинення операції з бюджетними коштами ПАТ «Луганськтепловоз» Службою безпеки України через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних територій Луганської області, Позивач пояснив, що Відповідач станом на сьогоднішній день не надав жодного доказу, що звертався до правоохоронних органів, щодо визначення підстав для відмови ПАТ «Луганськтепловоз» у бюджетному відшкодуванні.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в адміністративному позові та додаткових поясненнях.

Представник ІІІ-го відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представники І-го, ІІ-го Відповідачів та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином (т.4 а.с. 75-77). Третя особа правом подати відзив на зазначений адміністративний позов не скористалась.

З урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності І-го, ІІ-го Відповідачів та третьої особи.

Заслухавши пояснення представників позивача та ІІІ-го відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Позивач - публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (), є юридичною особою, зареєстроване виконавчим комітетом Луганської міської ради 18 червня 2003 року, що підтверджується інформацією, зазначеною у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с. 8-9).

Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується інформацією, зазначеною у витязі № 027 з реєстру платників податку на додану вартість (т.1 а.с. 7) та перебуває на обліку у контролюючих органах з 09.07.1993 за № 5584/15 (т.1 а.с. 10).

До 16.09.2016 Позивач перебував на обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - СДПІ у м. Луганську).

З вересня 2016 року на виконання розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 08.09.2016 № 47-р «Щодо передання платників податків» Позивача переведено на облік до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - СДПІ у м. Харкові).

Юридичні особи Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС на виконання постанови КМУ від 30.03.2016 № 247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» припинено шляхом їх приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 16.05.2017 та 11.05.2017 відповідно.

На час розгляду судової справи Позивач перебуває на податковому обліку як платник податків в Харківському управлінні офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яке є структурним підрозділом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та здійснює всі повноваження передбачені Податковим кодексом України щодо адміністрування податків та зборів підприємств на обліку, зокрема ПАТ «Луганськтепловоз» (т.1 а.с. 29, т.3 а.с. 166-170).

Тобто до 16.09.2016 бездіяльність щодо не проведення перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування у відношенні Позивача допустила СДПІ у м.Луганську, з 16.09.2016 по 11.05.2017 - СДПІ у м. Харкові.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України при реорганізації до правонаступника переходять всі права та обов'язки юридичної особи, яка припиняється.

Згідно з пунктом 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, останній є правонаступником всіх прав та обов'язків СДПІ у м.Луганську та СДПІ у м. Харкові.

Таким чином саме Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є належним відповідачем у справі як особа, яка має право вчиняти дії у відношенні Позивача, не вчинені припиненими державними податковими інспекціями.

ПАТ «Луганськтепловоз» 19.04.2016 подало до СДПІ у м. Луганську податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року, у рядку 20.2 якої визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 350562,00 грн (т.1 а.с. 15-17), яку отримано фіскальним органом (т.1 а.с. 18). Разом із поданням податкової декларації за березень 2016 року Позивачем 20.08.2013 подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (Д4) за березень 2016 року у розмірі 350562,00 грн (т.1 а.с. 23-24).

У період з 18.05.2016 СДПІ у м. Луганську було проведено камеральну перевірку даних ПАТ «Луганськтепловоз» задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та щодо суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за березень 2016 року, яку оформив висновком. За наслідками зазначеної перевірки встановлено підстави для додаткового дослідження суми податкового кредиту, у зв'язку з потребою з'ясування обґрунтованості нарахувань сум, сформованих за операціями з платниками, діяльність, яких Службою безпеки України та Державною казначейською службою України вважається такою, що потребує додаткового дослідження через їх причетність до функціонуючих непідконтрольних Україні територій (т.4 а.с. 53-58).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд дійшов наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Повноваження Відповідача визначені статтею 20 ПК України.

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статей 17, 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість визначено статтею 200 ПК України, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39 (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 39).

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій (пункт 200.8 статті 200 ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 39 податкова декларація платника податку, в якій заявлена сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що зареєстрована в органах державної податкової служби, підлягає згідно з пунктами 200.10 і 200.18 статті 200 Податкового кодексу України обов'язковій камеральній перевірці, яка проводиться, зокрема, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним строком отримання органом державної податкової служби податкової декларації платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

У разі коли за результатами перевірок платника податку не виявлено порушень, орган державної податкової служби складає довідку, а у разі, коли виявлено порушення, - акт (пункт 4 Порядку № 39).

Судом встановлено, що СДПІ у м. Луганську було проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року Позивача, про що складено висновок про результати камеральної перевірки від 18.05.2016 № 8/28-05-40/05763797, за результатами якої контролюючим органом встановлено підстави для додаткового дослідження сум податкового кредиту.

Таким чином контролюючим органом не підтверджено бюджетне відшкодування ПДВ по декларації за березень 2016 року в сумі 350562,00 грн

Відповідно до пункту 200.11 статті 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пункту 7 Переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1238, підставою для проведення позапланової виїзної перевірки є наявність документально підтвердженої інформації про порушення платником норм податкового законодавства відповідно до пункту 78.1 статті 78 розділу II Податкового кодексу України.

Вищенаведене дає можливість дійти висновку, що документальна позапланова виїзна перевірка платника для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування має бути проведена протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, та за наявності підстав, передбачених пунктом 78.1 статті 78 ПК України

Як зазначалось вище, 18.05.2016 СДПІ у м. Луганську було проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року.

Таким чином, суд зазначає, що СДПІ у м. Луганську мала право провести документальну позапланову виїзну перевірку Позивача для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування за березень 2016 року протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, тобто, до 20.08.2016, однак станом на день розгляду даної адміністративної справи ні СДПІ у м.Луганську, ні Відповідачем не було проведено документальної позапланової виїзної перевірки Позивача по ПДВ для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування за березень 2016 року, такі докази в матеріалах відсутні.

Спосіб дій органів державної податкової служби України при виконанні владних управлінських функцій по здійсненню контролю за платниками податків шляхом проведення перевірок правильності та повноти обчислення податкових зобов'язань визначений, зокрема, статтями 75-86 ПК України.

Так, пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до частини другої пункту 75.1 статті 75 ПК України документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 75.1.2 пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Суд зазначає, що обставини, які визначені законодавцем як підстави для прийняття податковим органом рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, викладені у статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до вимог підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, а саме платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що виявлені факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

Разом з тим пунктом 37 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що контролюючі органи не здійснюють документальні позапланові виїзні перевірки щодо достовірності сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявлених платниками у звітних періодах, що настають після 01 липня 2015 року, крім випадків, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу.

З 01 липня 2015 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, абзацу четвертого пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.

Бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, задекларованих до відшкодування до 1 липня 2015 року, здійснюється у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу у редакції, що діяла станом на 1 липня 2015 року.

Пунктом 200.11. статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від'ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Однак суд зазначає, що мораторій на проведення у 2015 та 2016 роках перевірок платників, запроваджений пунктом 3 Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», не розповсюджувався на перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу понад 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Контролюючі органи можуть скористатися правом і відповідно до пункту 73.3 статті 73 Кодексу звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Проте вказане положення Податкового кодексу України не обмежує контролюючі органи у здійсненні перевірок на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1, пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України.

Таким чином, визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування, в розумінні зазначених норм чинного законодавства, покладене на органи державної фіскальної служби, тобто, є дискреційними функціями такого органу, що мають можливість надати повне або часткове визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Оскільки нормами прямої дії Закону на Відповідача покладений обов'язок визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування.

Наряду з викладеним, суд враховує наступне.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Згідно з частиною другою статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З аналізу норм законодавства, яке регулює спірні взаємовідносини, вбачається, що Відповідач, як орган владних повноважень, не виконуючи визначені законом дискреційні функції щодо визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування шляхом непроведення документальної перевірки, діяв з порушенням закону.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02) Суд нагадав, що держави мають широкі межі самостійної оцінки у визначенні того, у чому полягає публічний інтерес, оскільки національний законодавчий орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними і їх застосування підлягає перегляду органами Конвенції. На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Далі Суд зауважив, що відшкодування податку на додану вартість заявникові систематично затримувалось. Такі затримки були спричинені ситуацією, в якій державні органи, не заперечуючи суми відшкодування податку на додану вартість на користь заявника, як це видно із матеріалів справи, не надавали підтвердження цих сум. Такі дії завадили заявникові повернути заявлені суми вчасно та створили ситуацію постійної невизначеності. Окрім того, заявник був вимушений постійно звертатись до суду з ідентичними скаргами. Постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном, що є неприпустимим.

Тобто, утримуючись від надання підтвердження достовірності нарахування бюджетного відшкодування шляхом не проведення документальної перевірки, СДПІ у м. Луганську припустилась бездіяльності (бездіяльність - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи) та порушила вимоги Податкового кодексу України щодо порядку та строків бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість.

За частинами першою, другою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання зазначених вимог закону суб'єкт владних повноважень не навів жодних причин не проведення документальної перевірки.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав при визначенні способу захисту порушеного права.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми, у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Оскільки підтвердити достовірність нарахування бюджетного відшкодування є дискреційним обов'язком органів державної фіскальної служби, який ними не виконаний, суд позбавлений можливості встановити чи виконав Позивач всі приписи законодавства щодо такого нарахування.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС, що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування, визначеної заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350652,00 грн для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Визначений вищевказаними нормативними актами порядок бюджетного відшкодування податку на додану вартість застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначеного податку.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість, Позивач має право заявити вимогу про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними, скасувати такі рішення та змусити його до виконання закону.

При цьому визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування є виключними повноваженнями органів Державної фіскальної служби, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про підтвердження достовірності такого відшкодування.

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

За таких обставин вимога Позивача про зобов'язання внести заяву про повернення непідтвердженої суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не є правильним способом захисту його прав.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-VІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23 березня 2017 року № 1989-VIII, був змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який наразі не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Так, згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (у чинній редакції), формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат, зокрема з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення (п. ґ) пункту 200.12 статті 200 ПК України). У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п'яти операційних днів.

Пункт 200.15 статті 200 ПК України передбачає, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов'язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов'язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Тому у цьому випадку вимога Позивача зобов'язати орган Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, таким чином підтвердити достовірність нарахованого бюджетного відшкодування, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Також суд вважає незмістовними посилання Відповідачів на те, що бюджетне відшкодування підприємству стане можливим лише після повернення м. Луганськ під контроль державної влади України, оскільки ПАТ «Луганськтепловоз» 25.06.2015 на підставі статті 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» перереєструвався на підконтрольній державній владі території за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б, сплачує податки, збори та обов'язкові платежі до бюджетів всіх рівнів, має відкриті в українських банках рахунки, і законодавчо не передбачено можливості відмови підприємству у бюджетному відшкодуванні сум податку на додану вартість через знаходження потужностей виробництва платника податків на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Системний аналіз законодавства, яке регламентує спірні правовідносини та фактичних обставин у даній справі, свідчить, що законодавець не пов'язує умови бюджетного відшкодування з місцезнаходженням виробничих потужностей платника податків.

Суд критично оцінює посилання Відповідача на зупинення казначейських операцій Позивача на підставі листів Служби Безпеки України на адресу Державної Казначейської служби за на ступних підстав (т.3 а.с. 203-205).

Особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних відносин виробничі потужності Позивача перебувають на території тимчасово непідконтрольній Українській владі при новому місці реєстрації юридичної особи на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції на час розгляду даної справи відсутній.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 (частина друга статті 1 Закону № 1669).

Згідно з пунктом 24 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України витрати державного бюджету у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, здійснюються після повернення територій під контроль державної влади.

Підчас судового розгляду справи судом встановлено, що Позивач 23.06.2015 змінив своє місцезнаходження (юридичну адресу) з м. Луганська на м. Сєвєродонецьк, вул.Гагаріна, 52-Б, що підтверджено інформацією, зазначеною в установчих документах Позивача, та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у якому зазначено серед інших і місто Луганськ - місцезнаходження Позивача до 23.06.2015.

При цьому, місто Сєвєродонецьк не віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Пунктом 13 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845) передбачено, що зупинення безспірного списання коштів здійснюється у разі:

1) зупинення судом виконання:

виконавчого документа;

рішення про стягнення коштів;

3) звернення до суду із заявою про заміну особи (боржника, стягувача) правонаступником;

4) наявності інших передбачених законом обставин.

Листи Служби безпеки України на які Відповідач посилається як на підставу для зупинення безспірного списання коштів на користь Позивача, за своїм змістом є інформаційним повідомленням та не містять жодних заборон щодо виконання рішення суду.

Тобто, зазначені листи носять лише рекомендаційний характер.

Таким чином, суд вважає неправомірним посилання відповідача на лист Служби безпеки України, оскільки такий лист не є нормативно - правовим актом або рішенням органу владних повноважень, носить рекомендований характер для казначейської служби при здійснення бюджетного відшкодування, тоді як у спорі, що розглядається, мова йде про включення заяви до Тимчасового реєстру.

Щодо строків звернення до суду суд зазначає, що відповідно до положень пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов'язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Отже, Позивачем не пропущено строк звернення з даним позовом до суду.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом приймались заходи для повного та об'єктивного розгляду справи у тому числі шляхом витребування додаткових доказів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про допущення протиправної бездіяльності Офісом великих платників податків ДФС, що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування, визначеної заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Також суд вважає за необхідне з метою повного та ефективного захисту прав Позивача обрати належний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов'язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за декларацією з ПДВ за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

Щодо вимоги Позивача про визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС за період з 05.07.2016 по 15.09.2016, що втілилась у ненаданні до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

Підстави для визнання протиправною бездіяльності Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування Позивачу податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн у суду відсутні, оскільки право на отримання бюджетного відшкодування заборгованості з податку на додану вартість навіть на теперішній час не набуло остаточного узгодження, тому зазначена позовна вимога задоволенню не належить.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з первинним адміністративним позовом Позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 3200,00 грн відповідно до платіжного доручення від 16.01.2017 № 48 (т.1 а.с. 3).

В уточненому адміністративному позові Позивачем також заявлені дві немайнові вимоги.

Судом задоволено одну позовну вимогу, у задоволенні другої вимоги відмовлено. Таким чином, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн покладаються на Позивача, а 1600,00 грн підлягають стягненню з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС на користь Позивача.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 29 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківський області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС що втілилась у невчиненні законодавчо передбачених дій щодо перевірки достовірності нарахування публічним акціонерним товариством «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування, визначеної у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування за березень 2016 року на суму 350562,00 грн для внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого у декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 350562,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600 (одну тисячу шістсот гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ().

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 04 грудня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін