Справа № 818/1063/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 р.Справа № 818/1063/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.10.2017р. по справі № 818/1063/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства соціальної політики України , Управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області , Конотопського управління Державної казначейської служби України Сумської області

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 р. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, Конотопського управління Державної казначейської служби України Сумської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо невиконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області №577/49/13 провадження № 6-а/577/2/13 від 10.01.2013 р., Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі №2-1285 2010 р. від 14 червня 2010 р. стосовно проведення відповідних виплат за 2009 рік, з урахуванням проведених ОСОБА_1 як учаснику бойових дій виплат за вказаний період;

- стягнути з Міністерства соціальної політики України грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 77820 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2010 р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, стягнено з управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2009 рік, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням здійснених ОСОБА_1 виплат, а саме: стягнуто недоплачену щорічну разову грошову допомогу в розмірі 2150 грн. Постановою апеляційного суду Сумської області від 31.08.2012 р. рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2010 р. змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин зазначення сум, що підлягають виплаті ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат. Позивач зазначає, що станом на 20.07.2017 р. вищевказані рішення судів не виконані, кошти йому не перераховані. На момент звернення до суду рішення суду залишається не виконаним. На думку позивача, Міністерство соціальної політики України самоусунулося від виконання рішення суду, а тому з вини вказаного Міністерства йому завдана моральна шкода в розмірі 77820грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів до суду апеляційної інстанції надали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. Від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 28.11.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2010 р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, стягнено з управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2009 рік, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням здійснених ОСОБА_1 виплат, а саме: стягнуто недоплачену щорічну разову грошову допомогу в розмірі 2150 грн. (а.с.6-7).

Постановою апеляційного суду Сумської області від 31.08.2012 р. рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2010 змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин зазначення сум, що підлягають виплаті ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат (а.с.60-61).

Після набрання законної сили судовим рішенням ОСОБА_1 звертався з виконавчим листом до виконавчої служби про примусове виконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області у відкритті виконавчого провадження було відмовлено, оскільки у виконавчому листі був відсутній ідентифікаційний код (а.с.64).

Згідно з ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.01.2013 р. у справі №577/49/13 провадження № 6-а/577/2/13 вказана помилка була виправлена шляхом зазначення у виконавчому листі ідентифікаційного коду ОСОБА_1 (а.с.65)

Крім того, протягом 2013 р. позивач неодноразово звертався до Конотопського управління державної казначейської служби з вказаним виконавчим листом про примусове виконання рішення суду.

Однак, виконавчий лист був повернутий позивачу, оскільки у постанові суду та виконавчому листі не вказана сума, що підлягає стягненню на користь позивача, а також не вказаний ідентифікаційний номер відповідача.

Після цього позивач неодноразово звертався до Конотопської районної державної адміністрації за інформацією про строки виконання рішення суду. Проте, на момент звернення до суду рішення суду залишається не виконаним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством соціальної політики України не порушені права, свободи та інтереси позивача, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до статті 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на приписи статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 22.10.1993 № 3551-XII (із змінами та доповненнями), щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423 затверджено Положення про Міністерство соціальної політики України (далі - Положення № 423), відповідно до пункту 1 якого Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, загальнообов'язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального діалогу, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім'ї, протидії торгівлі людьми, захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, зокрема забезпечення їх психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування, технічними та іншими засобами реабілітації, житлом, надання освітніх послуг, організації поховання, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, та учасників антитерористичної операції, у сфері промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб ( п.1 Положення № 423).

Основними завданнями Мінсоцполітики є, зокрема забезпечення формування та реалізація державної політики щодо соціального захисту, зокрема інвалідів, осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ветеранів праці, ветеранів військової служби, жертв нацистських переслідувань, дітей війни та жертв політичних репресій (пункт 3 Положення №423).

Згідно з п.п.3 п.5 Положення, Мінсоцполітики з метою організації своєї діяльності контролює діяльність відповідних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій з питань, що належать до компетенції Мінсоцполітики.

Отже, колегія суддів вважає, що Міністерство соціальної політики України не є органом або установою, яка безпосередньо здійснює нарахування та виплату особам соціальних допомог та інших соціальних грошових виплат.

Проте, розпорядженням голови Конотопської районної державної адміністрації від 06.11.2013 р. № 229-ОД затверджено Положення про управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації.

Згідно з пунктом 4 вказаного положення основним завданням управління є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території Конотопського району у сфері соціального захисту населення, що включає, зокрема, призначення та виплату соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України.

Отже, місцеві структурні підрозділи з питань соціального захисту населення є структурними підрозділами обласних, районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад та не є територіальними органами Мінсоцпраці.

Таким чином, функції зі здійснення обліку осіб, нарахування та виплати їм соціальних допомог різними категоріями населення, в тому числі й виплату разової грошової допомоги до 5 травня, покладено на управління праці та соціального захисту населення районних державних адміністрацій, отже у спірних правовідносинах позивач помилково пред'явив позовні вимоги до неналежного відповідача - Міністерства соціальної політики України.

Необхідною умовою для задоволення позовних вимог про скасування будь-якого акту, рішення тощо є порушення у зв'язку з його прийняттям прав або охоронюваних законом інтересів позивача. Відсутність такого порушення виключає можливість задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає в чому саме проявилось порушення його прав Міністерством соціальної політики України та не надано належних доказів на підтвердження порушення його прав.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на самоусунення Міністерством соціальної політики України рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2010 р. у справі № 2-1285.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в рішенні суду від 14.06.2010 р. у справі №2-1285 зазначено про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2009 рік, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням здійснених ОСОБА_1 виплат.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, Міністерство соціальної політики України не було стороною по справі та з нього не стягувалися грошові кошти на користь позивача, та зазначеним судовим рішенням відповідача не було зобов'язано вчинити жодної дії.

Щодо залучених судом відповідачів - управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації та Конотопське управління державної казначейської служби України Сумської області, то у позивача відсутні будь-які вимоги до них. При цьому, позивач у своїх письмових заявах наполягав на визнанні протиправною бездіяльність саме Міністерства соціальної політики України та стягнення моральної шкоди з вказаного відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерством соціальної політики України не порушено права, свободи та інтереси позивача, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною.

Стосовно вимоги про стягнення на користь позивача з Міністерства соціальної політики України грошових коштів в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи те, що позивачем не доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

З урахуванням вищевикладеного та того, що апеляційна скарга містить посилання, які аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.10.2017р. по справі № 818/1063/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2017 р.