Справа № 465/4898/17
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.10.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Микитина Степана Богдановича про скасування постанови серії БР №708257 від 12 серпня 2017 року,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Микитином С.Б. щодо скасування постановою серії БР №708257 від 12 серпня 2017 року.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12 серпня 2017 року м. Львів, вул. Сумська, 10, о 15:00 год. інспектором Микитин С.Б. нібито було виявлено порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме здійснення зупинки у місці, де неможливий зустрічний роз'їзд або об'їзд т/з, чим створено перешкоду в русі HYUNDAI SANTAFE та порушено п. 15.9.ж ПДР, а також ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вважає, що вищевказані обставини не відповідають дійсності, зазначаючи про те, що приблизно о 14:00 год. по вул. Сумська, 10 у м. Львові ОСОБА_1 здійснив стоянку свого транспортного засобу, а саме SEAT IBIZA д.н.з. НОМЕР_1, після чого водій HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_2, який під'їхав через певний проміжок часу, зателефонував до поліції щодо перешкоди у русі. Приблизно через 1 годину 20 хв. прибули працівники поліції та на місці винесли постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Однак, відповідно до п. 1.10 ПДР України, зупинка і стоянка мають різні значення, а відтак, з урахуванням тривалого часового проміжку саме стоянки транспортного засобу SEAT IBIZA д.н.з. НОМЕР_1, правопорушення в постанові серії БР №708257 від 12 серпня 2017 року не вірно кваліфіковане.

Позивач також посилається на рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі №5/2015, та зазначає про недопустимість розгляду справи на місці вчинення правопорушення, що також підтверджується рішенням ВАС України у справі № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року. Наголошує на тому, що працівники поліції не надали йому можливості в повному обсязі скористатися своїми правами, які передбачені в ст. 268 КУпАп, а також не врахували ст. 33 КУпАП. На основі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явився, проту були належним чином повідомленні про дату судового засідання. Причина неявки невідома.

Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, проте, надав заперечення проти адміністративного позову, в якому просить розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що12 серпня 2017 року м. Львів, перехрестя вул. Сумська, 10о 15:00 год. інспектором Микитин С.Б. було виявлено порушення правил дорожнього руху (далі - ПДР) водієм ОСОБА_1, який керуючи транспортним засобом SEAT IBIZA д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку у місці, де неможливий зустрічний роз'їзд або об'їзд т/з, чим створив перешкоду в русі HYUNDAI SANTAFE та порушив п. 15.9.ж ПДР та ч. 3 ст. 122 КУпАП. Додатково наголосив про те, що працівники патрульної поліції у відповідності до ч.2, 4 ст.258 КУпАП, та, керуючись Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та Кодексом України про адміністративні правопорушення, не складають протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а виносять постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення. На підтвердження розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення на місці зупинки т/з, відповідач посилається на ухвалу ВАС України від 10 жовтня 2017 року у справі №К/800/26469/16. Вважає, що інспектор правомірно розглянув справу на місці вчинення правопорушення без порушення чинного законодавства. Також, долучив до матеріалів справи відеоматеріали та витяг із бази «АРМОР» на підтвердження факту правопорушення.

Представник відповідача зазначає що, постанова серії БР №708257 від 12 серпня 2017 винесена відповідно до ст.ст. 222, 283, 284 КУпАП, є законною, обґрунтованою та справедливою. Просить відмовити повінстю у задоволенні позовних вимог позивача та розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Адміністративний позов про скасування постанови серії БР №708257 від 12 серпня 2017 року розглядається у порядку адміністративного судочинства, як це передбачено відповідно до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судом встанови, що вищевказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він керуючи транспортним засобом SEAT IBIZA д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку у місці, де неможливий зустрічний роз'їзд або об'їзд т/з, чим створив перешкоду в русі HYUNDAI SANTAFE та порушив п. 15.9.ж ПДР та ч. 3 ст. 122 КУпАПта накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 15.9.ж ПДР України, зупинку заборонено у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився.

Рішення Європейського Суду з прав людини зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 КАС України, вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справи.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ відзначив, що, як правило, національні суди, зокрема суд першої інстанції, повинні оцінити подані їм докази.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 2 ст. 69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п. 1 ст. 76 КАС України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Суд не бере до уваги посилання позивача на порушення працівниками поліції ч. 2 ст. 33 КУпАП, оскільки відповідно до ч.2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого не в автоматичному режимі.

Отже, враховувати пом'якшуючі чи обтяжуючі обставини не вбачається можливим, оскільки правопорушення відносяться до сфери забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того суд підтримує думку представника відповідача про те, що у відповідності до ч.2, 4 ст.258 КУпАП, та, керуючись Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та Кодексом України про адміністративні правопорушення, не складають протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а виносять постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд не бере до уваги рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі №5/2015, з тих підстав, що згідно п.2.3 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який набув чинності 07.11.2015р. було внесено зміни до згаданого переліку, а саме змінено ч. 2, 4, 5 статті 258 КУпАП, відповідно до яких порушення в сфері безпеки дорожнього руху віднесено до категорії справ розгляд яких відбувається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, як вбачається з змін внесених до КУпАП від 14.07.2015 року та які набрали чинність 07.11.2015 року, та які не могли бути враховані в рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, уповноваженими органами та посадовим особам прямо передбачена можливість складати постанови на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на ухвалу ВАС України від 26 жовтня 2016 року у справі №К/800/37207/15 та вважає, що така не заслуговує на увагу, оскільки остання стосується оскарження постанови серії ПС2 №339654 від 15 травня 2015 року, а тому у вищезазначеному випадку іде правомірне посилання суду на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, оскільки зміни до законодавства, які передбачають розгляд справи на місці вчинення правопорушення без складання протоколу відбулися 07 листопада 2015 року.

Суд також наголошує на тому, що Вищий адміністративний суд України у справах №К/800/36352/16, №К/800/2272/17; К/800/6135; К/800/35928/16 висловив свою позицію щодо недоцільності складання протоколу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Проте суд зазначає, що представником відповідача не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував порушення позивачем п. 15.9 ж та ч.3 ст. 122 КУпАП. З переглянутого відео з нагрудного реєстратора, а також витягу із бази «АРМОР» вбачається той факт, що ОСОБА_1 здійснив стоянку, а не зупинку транспортного засобу.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. 245, 251, 256 КУпАП, ст.11,69,70,71,159,160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Микитина Степана Богдановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задоволити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №708257 від 12 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 510 грн., - скасувати.

Постанову може бути оскаржено сторонами в апеляційну порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Ванівський Ю.М.