Справа № 235/5008/17
Суддя: Хмельова С. М.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №235/5008/17
Провадження №2-а/235/211/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень-Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на виконання постанови суду в порядку ч.9 статті 267 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з заявою про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень-Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на виконання постанови суду в порядку ч.9 статті 267 КАС України. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 7.06.2017р. набрали законної сили рішення судів 1 та 2 інстанції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Судові рішення оскаржують ся відповідачем у касаційному порядку.

Постановою суду від 12.04.2017р. визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 2 лютого 2015 року про припинення виплати пенсії позивачу з 1 лютого 2015 року. Зобов'язано відповідача поновити позивачу виплату пенсії з 1 лютого 2015 року, виплатити виниклу заборгованість з 1 лютого 2015 року за весь час припинення виплати пенсії.

Станом на 22.09.2017р. рішення суду виконано частково. Виплачена заборгованість з 01.02.2015р. по липень 2017р. Не поновлена і не виплачена пенсія за серпень 2017р., за вересень 2017р.

Позивач просив ВДВС вжити заходів щодо належного виконання судового рішення в повному обсязі. Замість належного виконання судового рішення в повному обсязі та вжиття виконавчих дій щодо примусового його виконання в частині поновлення пенсії боржником боржником ВДВС після телефонної розмови з позивачем вирішив ''умити руки" та швиденько прийняв Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54251252 від 15.08.2017, в якій зазначив, що нібито рішення суду виконано в повному об'ємі - здійснено нарахування пенсії та виплата в першій половині липня 2017.

Про безпідставне закінчення виконавчого провадження ВДВС (при неповному виконанні рішення суду) позивач дізнався 15.08.2017 при ознайомлені в АСВП з відомостями про виконавче провадження № 54251252.

Дізнавшись про це, позивач (стягувач) своєю заявою від 15.08.2017 на електронну пошту ВДВС повідомив державного виконавця, що станом на 15.08.2017 рішення суду боржником виконано частково, а саме: виплачена заборгованість з 01.02.2015 по липень 2017, а в іншій частині рішення суду не виконується. Після отримання заяви позивача (стягувача) про часткове виконання рішення боржником від 15.08.2017 ВДВС свою помилку визнав та виправив. 19.08.2017 прийняв постанову Про скасування процесуального документу, в який скасував зазначену постанову ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2017. Але ВДВС жодних дій після цього не вчинив. 11.09.2017 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Проте виплата пенсії так і не поновлена.

Заявник-позивач просить суд визнати незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - відповідача на виконання постанови суду та зобов'язати відповідача вчинити діє щодо поновлення і здійснення виплати пенсії позивачу (в тому числі, але не обмежуючись виплатами за серпень, вересень 2017). Згідно ст. 267 КАС України встановити судовий контроль за виконанням судових рішень в цій адміністративній справі.

Позивачка до судового засідання не з'явилась, в заяві зазначила, що просить розглянути справу за її відсутністю.

Представник відповідача до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника. В запереченнях зазначили, що протоколм від 08.06.2017р. ОСОБА_1 була поновлена виплата пенсії з 01.02.2015р. за весь час припинення виплати пенсії. Розмір пенсії нарахований з 01.02.2015р. за весь час припинення виплати пенсії в сумі 42040,90грн та фактично сплачений 20.07.2017р. на особистий картрахунок ОСОБА_1 Після фактичного виконання постанови Красноармійського міськрайонного суду від 12.04.2017р. виплата пенсії припинена з інших підстав. Просять суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією так і Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст. 69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (частина перша статті).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, також в інших випадках, передбачених законом.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду від 12.04.2017 року визнано протиправним та скасовано рішення Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 2 лютого 2015 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 лютого 2015 року. Зобов'язано Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату пенсії з 1 лютого 2015 року, виплатити виниклу заборгованість з 1 лютого 2015 року за весь час припинення виплати пенсії.

Постанова набрала законної сили 06.06.2017 року. Видано виконавчий лист.

06 липня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.15).

18.09.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що боржником вимоги виконавчого документу виконані в повному обсязі (а.с.16).

Відповідно до листа Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 23.08.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з тих же підстав, які були визнані судом протиправним, що потягло скасування рішення відповідача про припинення виплати пенсії (а.с.28).

Суд дійшов висновку про протиправність таких дій відповідача, а тому вважає обгрунтованими заявлені позивачем вимоги в порядку ст. 267 КАС України.

Статтею 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-ІУ від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді практику Суду як джерело права.

У "пілотному" рішенні Європейського Суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) зазначено, що Комітет Ради Європи висловлює особливу занепокоєність у зв'язку з тим, що, незважаючи на цілий ряд законодавчих та інших важливих ініціатив, до яких неодноразово приверталася увага Комітету міністрів, поки що досить мало зроблено для того, щоб подолати існуючу структурну проблему невиконання рішень національних судів. Стаття 13 Конвенції прямо виражає обов'язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (справа "Кудла проти Польщі" N 30210/96, п. 152, ЕСНК 2000-ХІ). Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі "Лізанец проти України" від 31 травня 2007 року (заява N 6725/03) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення у справі "Метаксас проти Греції", N 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Відповідно до ч.9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Ч. 10 статті 267 КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Така постанова може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та законність вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 14, 162, 267 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання постанови суду, задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на виконання постанови суду та зобов'язати Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області вчинити дії щодо поновлення і здійснення виплати ОСОБА_1.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя