Справа № 752/11435/17
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.,

суддів Собківа Я.М., Василенка Я.М.

при секретарі Кузьміній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся 06 червня 2017 року до Голосіївського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив зобов`язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити йому пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2014,2015,2016 роки з 28 лютого 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, відмовляючи йому у призначенні пенсії за віком, неправомірно застосував положення ч. 3 ст. 45 Закону України від 9.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки ця норма застосовується лише тоді, коли особа переводиться з передбаченого саме Законом № 1058-IV виду пенсії на інший передбачений Законом № 1058-IV вид пенсії, натомість позивач отримував пенсію на підставі іншого нормативно-правового акту (Закону України "Про пенсійне забезпечення") і звернувся про призначення пенсії в порядку Закону № 1058-IV вперше.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2017 р. адміністративний позов задоволено, а в іншій частині суд вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014,2015,2016 роки.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач, - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві, 30 жовтня 2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що він правомірно відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки в результаті переведення позивача з пенсії за вислугою років на пенсію за віком розмір його пенсії зменшиться, адже в такому випадку при призначенні пенсії застосовуватимуться положення ч. 3 ст. 45 Закону України від 9.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого при переведенні з одного виду пенсії на інший враховується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

28 лютого 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 07 березня 2017 року №14795/05 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про відмову у призначенні йому пенсії за віком на тій підставі, що при переведенні на цей вид пенсії він отримуватиме меншу пенсію, аніж ту, що отримує за вислугою років.

Непогодження позивача з позицією Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо не призначення йому пенсії, зумовило його звернення з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, положення ч. 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині врахування для обчислення пенсії такого показника середньої заробітної плати, який враховувався на час призначення попереднього виду пенсії застосовуються у випадку, коли особа переводиться з пенсії, призначеної саме на підставі цього Закону на інший вид пенсії, що призначається на підставі цього Закону.

Однак, у справі, яка розглядається, позивач мав намір перевестись на пенсію, що призначається на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (за віком) з пенсії, призначеної йому на підставі іншого нормативно-правового акта, а саме - Закону України "Про пенсійне забезпечення" (за вислугу років).

Таким чином, оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 28.02.2017 вперше, то при обчисленні йому пенсії слід враховувати показник середньої заробітної плати, встановлений ч. 2 ст. 40 цього Закону, тобто який використовується при призначенні пенсії вперше (середня заробітна плата в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), а не той, що встановлений положеннями ч. 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а, який в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший враховується заробітна плата (дохід) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, лише за бажанням особи.

Однак, жодних доказів на користь того, що застосування даного показника узгоджується з бажаннями позивача, відповідачами не надано.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав відповідача при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії застосувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком

Також колегія суддів вважає обґрунтованим вирішення судом незаявленої вимоги позивача шляхом визнання протиправними дій Правобережного Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014,2015,2016 роки з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком ґрунтується на неправильному застосуванні відповідачем показника середньої заробітної плати при обчисленні пенсії позивачу, а тому така відмова є безпідставною та такою, що порушує право позивача на пенсію.

Частиною другою ст. 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Мельник проти України», заява № 31443/96, рішення від 28.03. 2006 р.) засоби юридичного захисту є ефективними тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов.

Відповідно до викладеної у Постанові Верховного Суду України № 21-1465а15 від 16.09.15 позиції у випадку задоволення позову рішення суду має бути таким, яке б, зокрема, унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Оскільки звернення позивача з даним позовом обумовлене, перш за все, відмовою відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком, а не підставами, на яких ґрунтується ця відмова, колегія суддів вважає, що ефективність судового захисту буде забезпечена якщо при задоволенні заявленої позивачем вимоги буде задоволена взаємообумовлена вимога щодо визнання протиправною відмови відповідача у призначенні пенсії за віком.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повну обґрунтованість даного позову, а також щодо наявності підстав для захисту прав позивача шляхом задоволення незаявленої ним у позовній заяві вимоги.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 11, 41, 160, 195, 196,198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді Собків Я.М.

Василенко Я.М.