Справа № 235/6004/17
Суддя: Філь О. Є.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/235/259/17
Справа 235/6004/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Філь О.Є.

при секретарі Придворовій В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Третьякової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з квітня 2017 року, зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії з квітня 2017 року та здійснити виплату заборгованості за весь час припинення виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є пенсіонером, що підтверджується копією її пенсійного посвідчення, в зв'язку з початком антитерористичної операції на території Донецької області була змушена покинути своє місце проживання та переїхала на підконтрольну українській владі територію, де зараз проживає.

З лютого 2015 року отримує пенсію в Красноармійському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як внутрішньо переміщена особа, але з квітня 2017 року за невідомих причин відповідач припинив виплату їй пенсії.

21 червня 2017 року вона звернулась до відповідача з заявою про поновлення вплати пенсії, до заяви було надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.07.2017 року. На її звернення була отримана відповідь, що виплата пенсії тимчасово не проводилась з квітня 2017 року після синхронізації без управляння та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованою територією України або району проведення АТО, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509), виплату пенсії буде поновлено через шість місяців з дня прийняття рішення про відмову.

Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам законодавства та порушують її конституційні права.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити їх.

Представник відповідача Третьякова Ю.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що виплату пенсії позивачу тимчасово було припинено з квітня 2017 року, оскільки за результатами синхронізації без управляння та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованою територією України або району проведення АТО, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509), відсутня можливість поновити виплату пенсії. З урахуванням викладеного, вважає, що управлінням правомірно було припинено виплату пенсії.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є пенсіонером, в зв'язку з початком антитерористичної операції на території Донецької області була змушена покинути своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, та переїхала на підконтрольну українській владі територію, де зараз проживає за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від 19 червня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 6).

З лютого 2015 року позивач отримує пенсію в Красноармійському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як внутрішньо переміщена особа, але з квітня 2017 року відповідач припинив виплату їй пенсії.

21 червня 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, до заяви було надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.07.2017 року. На її звернення була отримана відповідь, що виплату пенсії буде поновлено через шість місяців з дня прийняття рішення про відмову та дано роз'яснення, що виплату пенсії позивачу тимчасово було припинено з квітня 2017 року після синхронізації без управляння та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованою територією України або району проведення АТО, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509) (а.с. 8).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року.

Суд дійшов до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним та позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058, однак відповідного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалось.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачу відповідач посилається на те, що виплату пенсії позивачу тимчасово було припинено з квітня 2017 року, оскільки за результатами синхронізації без управління та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованою територією України або району проведення АТО, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509), відсутня можливість поновити виплату пенсії.

Припинення виплати позивачу пенсії з причин, зазначених в листі № 33997/02/25 від 13.11.2017 року (а.с. 8), суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невідємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, реєстрація позивача за адресою: АДРЕСА_3 після початку АТО не може позбавляти його права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує

принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач, припиняючи виплату позивачу пенсії з квітня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_4

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір у розмірі 640 грн. має бути стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з квітня 2017 року.

Зобов'язати Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 з квітня 2017 року

та здійснити виплату заборгованості за весь час припинення виплати пенсії ОСОБА_3.

Стягнути з Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, , на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень) 00 коп.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена її вступна та резолютивна частина у судовому засіданні 05 грудня 2017 року. Постанова виготовлена у повному обсязі 06 грудня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя

05.12.17