Справа № 826/18146/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року 10:20 № 826/18146/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач/ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач/ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 року №2261-1305.

Позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким їй визначено суму грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб, оскільки ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку та використовує земельну ділянку під нерухомим майном у своїй господарській діяльності (використовує нежилі приміщення в якості складських приміщень), а тому звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, письмових заперечень чи пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку з чим у судовому засіданні на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) ухвалено розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Виходячи з положень ч.6 ст.128 КАС України, враховуючи неприбуття у судове засідання представника відповідача, у судовому засіданні 29.11.2017 року судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 17.07.2002 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (свідоцтво серії В00 №283234) та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_2 від 12.01.2012 року, позивач є платником єдиного податку з 01.01.2012 року за видом діяльності, зокрема: 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна; місцем здійснення господарської діяльності вказана адреса: АДРЕСА_2; ставка податку - третя група (5 відсотків доходу).

Крім того, за даними витягу з ЄДРПОУ відносно ОСОБА_1 станом на 02.03.2016 року, до основних видів господарської діяльності позивача за КВЕД відноситься, зокрема, 52.10 Складське господарство; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна тощо.

Відповідно до договору купівлі-продажу частин цілісного майнового комплексу від 26.09.2002 року, реєстраційний №5091 та Реєстраційного посвідчення Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 15.04.2003 року №006561), ОСОБА_1 є власником об'єктів нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а саме: 1) окремої стоячої будівлі - тимчасового складу (транспортної дільниці) під літ. "М", загальною площею 573,30 м2, що складає 4/100 частини від відокремленої частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2; 2) нежилих приміщень №1 і №2 - складу ПММ та хімікатів під літ. "Н", загальною площею 95,2 м2, що складає 7/1000 частин від відокремленої частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2, тобто всього загальною площею 668,5 м2.

27.04.2016 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №2261-1305, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 255 545,48 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення, а вказане податкове повідомлення-рішення без змін.

Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) (далі по тексту - ПК України) плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ ПК України.

Так, статтею 269 ПК України передбачено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України встановлює, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пунктів 286.1, 286.5 пункту 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 286.6 статті 128 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно пункту 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, за загальним правилом, земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території, сплачується власниками останніх на загальних підставах.

Натомість, пункт 269.2 статті 269 ПК України передбачає, що особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Як визначено підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Тобто, якщо платник єдиного податку першої - третьої груп використовує земельні ділянки для провадження господарської діяльності, він вільний від обов'язку нараховувати, сплачувати та подавати податкову звітність із земельного податку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_2 від 12.01.2012 року є платником єдиного податку третьої групи, а одним із видів господарської діяльності за КВЕД є 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна, 52.10 Складське господарство, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; місцем здійснення господарської діяльності вказана адреса: АДРЕСА_2.

До того ж, до матеріалів справи залучено договори відповідального зберігання, відповідно до умов яких ОСОБА_1 прийняла на тимчасове відповідальне зберігання майно за адресою складу: АДРЕСА_2; акти надання послуг; розрахункові документи тощо.

З наведеного вбачається, що належні позивачу об'єкти нерухомого майна (нежитлові приміщення), які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, використовуються позивачем, як фізичною особою - підприємцем, для провадження господарської діяльності по здійснення складського господарства та здаванню в оренду власного нерухомого майна.

Доказів, які б свідчили, що вказані нежилі приміщення не використовуються позивачем для провадження господарської діяльності, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, з урахуванням того, що позивач є платником єдиного податку і використовує нежилі приміщення для провадження господарської діяльності, на думку суду, нарахування податкового зобов'язання із земельного податку на земельну ділянку, яка знаходиться під такими приміщеннями, є протиправним та суперечить положенням пункту 297.1 статті 297 ПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не надано обґрунтованого розрахунку розміру суми визначеного податкового зобов'язання з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, як того вимагає пункт 287.8 статті 287 Податкового кодексу України, а також взагалі не зазначено жодних підстав для прийняття цього рішення, не вказано стосовно якої саме землі нараховано позивачу грошові зобов'язання за цим рішенням.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості прийняття податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 року №2261-1305, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та його скасування.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27.04.2016 року №2261-1305.

Присудити на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1, адреса: 04107, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві сплачений нею судовий збір у розмірі 2 555,45 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень сорок п'ять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін