Справа № 816/1441/17
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м.ПолтаваСправа № 816/1441/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про:

- визнання протиправними відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, викладених у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11 липня 2017 року №9659/6-17, №9647/6-17, №9646/6-17, №9658/6-17, №9664/6-17, №9665/6-17, №9666/6-17, №9661/6-17, №9662/6-17, №9663/6-17, №9673/6-17, №9672/6-17, №9671/6-17, №9670/6-17, №9669/6-17, №9668/6-17, №9667/6-17, №9675/6-17, №9674/6-17, №9660/6-17, №9645/6-17,

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

В обгрунтування позовної заяви позивачі зазначили, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області безпідставно відмовило у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, оскільки землі які хочуть отримати останні не належать до земель природоохоронного призначення. А в свою чергу виключний перелік для відмови у наданні дозволів визначений у статті 118 Земельного кодексу України, разом з тим під жоден з пунктів даного переліку позивачі не підпадають.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи на правомірність оскаржуваних відмов. Наполягав на тому, що за інформацією відділу у Полтавському районі міськрайонного управління у Полтавській області та м.Полтава Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельні ділянки відносяться до земель природоохоронного призначення, при цьому відповідач не має права розпоряджатися такими землями.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 звернулися до Головного управління Держгеокадастру Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га кожному у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, які знаходяться за межами населених пунктів (т.1 а.с. 130-131, 133-134, 136-137, 139-140, 142-143, 145-146, 148-149, 151-152, 154-155, 157-158, 160-161, 163-164, 166-167, 169-170, 172-173, 175-176, 178-179, 181-182, 184-185, 187-188, 190-191, 193-194).

За результатами розгляду вищевказаних заяв, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області 11 липня 2017 року, листами №9672/6-17, №9673/6-17, №9663/6-17, №9662/6-17, №9660/6-17, №9645/6-17, №9671/6-17, №9659/6-17, №9647/6-17, №9646/6-17, №9661/6-17, №9666/6-17, № 9665/6-17, №9664/6-17, №9658/6-17, №9668/6-17, №9669/6-17, №9667/6-17, №9675/6-17, №9674/6-17, №9645/6-17, №9670/6-17 повідомило, що за інформацією відділу у Полтавському районі міськрайонного управління у Полтавському районі та м.Полтава Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельні ділянки відносяться до земель природоохоронного призначення. Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають лише земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Враховуючи вищевикладене Головне управління не має правових підстав для задоволення клопотань (т.1 а.с. 132, 135, 138, 141, 144, 147, 150, 153, 156, 159, 162, 165, 168, 171, 174, 177, 192, 195).

Позивачі не погоджуючись із фактичною відмовою у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, звернулися до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В силу положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, окрім іншого, для ведення особистого селянського господарства.

В розумінні вимог статей 81, 116 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідач обгрунтовує відмову віднесенням земельних ділянок до земель природоохоронного призначення.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За приписами статті 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 Земельного кодексу України).

До земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об'єкти, що мають особливу наукову цінність (частина перша статті 46 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що 31 жовтня 2017 року представник позивачів звернулася із адвокатським запитом до Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації, в якому просила надати інформацію щодо того чи відноситься земельна ділянка, яка знаходиться на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, загальною площею 46 га. до земель природоохоронного призначення (т. 2 а.с. 163-164).

За повідомленням Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації від 08 листопада 2017 року №3051/03-03-06, наданим на запит представника позивачів, інформація про природні об'єкти, що мають особливу наукову цінність, у межах земельної ділянки, яка розташовується на території Калашниківської сільської ради Полтавського району, станом на 07 листопада 2017 року, в Департаменті відсутня. В межі існуючих та перспективних до заповідання територій та об'єктів природно-заповідного фонду зазначена земельна ділянка не входить. Стаття 19 Земельного кодексу України не визначає окремо категорію земель "землі природоохоронного призначення" (т.2 а.с. 165).

Відповідно до частини першої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

А в силу положень частини сьомої цієї ж статті, зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Так, надані відповідачем документи не містять відомостей про те, на підставі яких нормативних документів запитувану земельну ділянку позначено як об'єкт природоохоронного призначення.

Щодо тверджень відповідача, що згідно карти-плану розташування земельних ділянок (т.2 а.с. 155), спірна ділянка відноситься до земель природоохоронного призначення, суд зазначає, що дані графічні матеріали розроблялися до проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам КСП ім.Воровського (т.3 а.с. 5-36), при цьому ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не надано суду проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення у порядку визначеному чинним законодавством України.

Крім того, як слідує з матеріалів справи листом від 06 листопада 2017 року №29-16-0.3-85802-17 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило представника позивачів, що наказом №484 від 13 вересня 2017 року земельну ділянку орієнтовною площею 41,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Калашниківської сільської ради було включено до "Переліку зарезервованих земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам АТО на території Полтавського району" (т.2 а.с.160-162).

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, що останній не має права розпоряджатися спірною земельною ділянок.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачів щодо визнання протиправними та скасування рішень про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок викладену у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11 липня 2017 року №9659/6-17, №9647/6-17, №9646/6-17, №9658/6-17, №9664/6-17, №9665/6-17, №9666/6-17, №9661/6-17, №9662/6-17, №9663/6-17, №9673/6-17, №9672/6-17, №9671/6-17, №9670/6-17, №9669/6-17, №9668/6-17, №9667/6-17, №9675/6-17, №9674/6-17, №9660/6-17, №9645/6-17.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозволи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, то суд доходить висновку, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на слідуюче.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21 жовтня 2010 року №П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, то суд доходить висновку, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновків про необхідність визнання протиправними та скасування рішень про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, викладену в листах від від 11 липня 2017 року №9659/6-17, №9647/6-17, №9646/6-17, №9658/6-17, №9664/6-17, №9665/6-17, №9666/6-17, №9661/6-17, №9662/6-17, №9663/6-17, №9673/6-17, №9672/6-17, №9671/6-17, №9670/6-17, №9669/6-17, №9668/6-17, №9667/6-17, №9675/6-17, №9674/6-17, №9660/6-17, №9645/6-17, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею по 2,00 га кожному, для ведення особистого селянського господарства на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Щодо вимог представника позивачів про відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За частиною третьою цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", який набрав чинності з 01 січня 2012 року, встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 1 вказаного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1600 гривень, відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування суду повинні бути надані відповідні докази.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 з однієї сторони та ОСОБА_1, яка має посвідчення адвоката України та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, з іншої сторони укладено однотипні договора б/н про надання правової допомоги (т.1 а.с. 225-269, т.2 а.с. 122-142).

За умовами договорів про правову допомогу адвокат бере на себе зобов'язання щодо надання клієнту юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів у будь яких справах, участь в яких приймає клієнт, а клієнт зобов'язується оплатити вартість даної допомоги та вартість витрат, необхідних для надання адвокатом своїх обов'язків за цим договором. Порядок та розмір вартості послуг адвоката за договором обумовлюється окремою за згодою між сторонами.

Додатком №1 до вищевказаних договорів є перелік послуг, що зобов'язується надати адвокат, відповідно до якого ОСОБА_1 повинна опрацювати законодавчу базу, що регулює спірні відносини по скасуванню відмови ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи, підготовка та подання клопотань про витребування доказів, участь у судових засіданнях, судове представництво, підготовка та подання до Полтавського окружного адміністративного суду клопотань, заяв, в тому числі про збільшення / зменшення позовних вимог, підготовка та подання адвокатських запитів у справі, надання додаткових доказів, документів, пояснень у справі тощо.

Додатком №2 до договорів про правову допомогу є розрахунки вартості послуг та роботи адвоката, відповідно до якого ОСОБА_1 витрачено на опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини по скасуванню відмови ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи, підготовка та подання клопотань про витребування доказів - 2 години (розмір грошової винагороди 350 грн.) та на участь у судових засіданнях, судове представництво, підготовка та подання до Полтавського окружного адміністративного суду клопотань, заяв, в тому числі про збільшення / зменшення позовних вимог, підготовка та подання адвокатських запитів у справі, надання додаткових доказів, документів, пояснень у справі тощо - 3 години (розмір грошової винагороди 600 грн.).

14 листопада 2017 року між клієнтами та адвокатом складено акти виконаних робіт, відповідно до яких правову допомогу надано на суму 950 грн. кожному.

В цей же день складено рахунки-фактури та виписано квитанції на суму 950 грн. кожному (т. 2 а.с. 173-256).

Суд зазначає, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участь особи, яка надавала правову допомогу та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Матеріалами справи підтверджено, що адвокат ОСОБА_1 приймала участь у судових засіданнях 13 вересня 2017 року (тривало з 10:04:41 по 10:08:18), 31 жовтня 2017 року (тривало з 10:10:43 по 10:16:56), 15 листопада 2017 року (тривало 10:07:54 по 10:13:45), 30 листопада 2017 року (тривало з 10:36:16 по 10:43:05) загалом 24 хвилини, згідно Журналу обліку заяв про надання доступу до матеріалів судових справ та судових рішень знайомилася з матеріалами справи 21 листопада 2017 року (тривалістю з 15:40 по 15:49) та 28 листопада 2017 року (тривалістю з 15:25 по 15:28) загалом 12 хвилин, підготувала клопотання про витребування доказів вх. №17982/17 від 11 жовтня 2017 року та два адвокатські запити від 30 жовтня 2017 року №216 та від 31 жовтня 2017 року №217.

Об'єктивно оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в цілому представником позивачів витрачено близько 50 хвилин.

При цьому, суд звертає увагу представника позивачів, що опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини по скасуванню відмови ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи, надання додаткових доказів, документів, пояснень у справі тощо не передбачено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Крім того, судом встановлено, що позовну заяву з додатками сформовано та подано безпосередньо позивачами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на користь позивачів компенсації витрат на правову допомогу в межах наданих адвокатом послуг, відшкодування яких передбачено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", тобто по 533 грн. кожному (1600 грн. * 0,4 = 640 грн.; (640грн. * 50 хв.) / 60 хв. = 533 грн.).

Щодо клопотання представника позивачів про зобов'язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом наведеної норми встановлення обов'язку суб'єкта владних повноважень подати до суду звіт про виконання судового рішення є правом суду, що розглядає справу, та може застосовуватись у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач буде ухилятись чи навмисно затягувати виконання судового рішення.

У даній справі відповідні обставини відсутні, а тому суд не знаходить підстав для застосування заходів судового контролю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області викладені в листах від 11 липня 2017 року № №9659/6-17, №9647/6-17, №9646/6-17, №9658/6-17, №9664/6-17, №9665/6-17, №9666/6-17, №9661/6-17, №9662/6-17, №9663/6-17, №9673/6-17, №9672/6-17, №9671/6-17, №9670/6-17, №9669/6-17, №9668/6-17, №9667/6-17, №9675/6-17, №9674/6-17, №9660/6-17, №9645/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею по 2,00 га кожному, для ведення особистого селянського господарства на території Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 витрати на правову допомогу у розмірі по 533 (п'ятсот тридцять три) гривні кожному.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2017 року.

Суддя С.О. Удовіченко