Справа № 803/952/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9850/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Макарика В.Я.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2017 року у справі №803/952/17 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною відмови у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2017 ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області (далі - Управління), просили, з врахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Управління №30 від 08.06.2017 та №46 від 29.05.2017, визнати протиправною відмову у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ВЛ67 від 09.06.2017 та зобов'язати відповідача зареєструвати раніше подану декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Нове будівництво торгово-складських приміщень на АДРЕСА_1».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.08.2017 залучено другого відповідача Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2017 та прийняти нову, якою в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об'єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право скасовувати чи зупиняти дію прийнятих об'єктами нагляду відповідно до визначених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, з подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції. Вказує, що судом не враховано, що перевірці підлягала діяльність об'єкту нагляду, визначеного відповідно до ст.13 Закону України «Про архітектурну діяльність», а не господарська діяльність позивача, будь-яких правових підстав для залучення позивачів до перевірки, їх повідомлення, витребовування документів і матеріалів не було. Апелянта вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що складеним за результатами перевірки актом від 29.05.2017 встановлено ряд порушень об'єктом нагляду містобудівного законодавства під час видачі містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки від 21.08.2013 №22.22/135. Також зазначає, що в м.Ковелі до містобудівної документації відноситься тільки Генеральний план м.Ковель, план зонування, детальні плани відсутні. Окрім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що неможливість усунення виявлених порушень підтверджується ст.17-19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, вважає, що оскільки під час здійснення наглядового заходу актом перевірки від 29.05.2017 встановлено ряд вищевказаних порушень вимог містобудівної документації, а містобудівні умови та обмеження скасовані, декларація про початок виконання будівельних робіт по вказаному об'єкті підлягала скасуванню. Крім того зазначає, що відповідач наділений повноваженнями перевіряти подану декларацію на повноту даних та на предмет дотримання вимог законодавства і повертати декларацію в разі їх недотримання. Повернення декларації без її реєстрації є відмовою в її реєстрації.

В судове засідання позивачі на виклик суду не з'явилися, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області та Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки площею 0,8390 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1. Право на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_2 від 19.07.2016 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_3 від 25.07.2016 (а.с.17-19, 20-22).

22.05.2008 Рішенням Ковельської міської ради №35/9 затверджено містобудівне обґрунтування місця розташування об'єкта виробничого призначення, складського господарства, оптової та роздрібної торгівлі, автосервісу на земельній ділянці по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 1,02 га. (а.с.41).

На підставі звернення позивачів Відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради 21.08.2013 за №22.22/135 видано містобудівні умови та обмеження забудови вищезгаданої земельної ділянки, наміри забудови - проведення будівництва торгово-складських приміщень (а.с.12).

03.10.2013 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт за НОМЕР_4 - нове будівництво торгово-складських приміщень на АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

29.05.2017 на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 03.05.2017 №700, направлення від 05.05.2017 №29 та довідки про результати документальної перевірки від 25.04.2017 головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління Боговідом В.П. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради.

За результатами перевірки складено акт від 29.05.2017, відповідно до якого перевіркою встановлено, що в містобудівних умовах від 21.08.2013 №22.22/135 виявлені відомості про порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: п.3.6 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 №109, підпункту 8 пункту 1 статті 1, частини 5 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.39-40).

За наслідками проведеної перевірки, 29.05.2017 головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління Боговідом В.П. прийнято рішення №46, яким скасовано дію містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 21.08.2013 №22.22/135 на «Проведення будівництва торгово-складських приміщень на АДРЕСА_1 в м. Ковелі Волинської області» (а.с.8).

08.06.2017 головним інспектором нагляду Управління Нінічук Л.В. на підставі рішення №46 від 29.05.2017, прийнято рішення №30, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.10.2013 №ВЛ 43 (а.с.7)

Вважаючи вказані рішення протиправними, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Так, правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI).

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону №3038-VI, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних рішень, державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Згідно з п.6 ч.12 ст.41 Закону №3038-VI у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об'єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об'єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Аналогічні положення закріплено п.6 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 698 (далі - Порядок №698).

Згідно з п.32 Порядку №698 якщо рішення об'єкта нагляду порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, таке рішення скасовується або його дія зупиняється в разі можливості усунення виявлених порушень. Про скасування або зупинення дії рішення об'єкта нагляду головним інспектором будівельного нагляду приймається рішення за формою згідно з додатком 6, яке надсилається об'єкту нагляду протягом трьох робочих днів з дати його прийняття рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення.

Інформація про скасування або зупинення дії рішення об'єкта нагляду оприлюднюється на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що за результатами позапланової перевірки Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради в містобудівних умовах та обмеженнях від 21.08.2013 №22.22./135 виявлено наступні порушення: такі здійснені на старому бланку без зазначення інформації відносно вимог щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших мало мобільних груп населення, присутні пункти 14, 15, 16, що не відповідає п.3.6 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст та Додатку до Порядку №109; в п.8 розділу «Загальні дані» об'єкт нагляду посилається на генеральний план, дані щодо рішення про його затвердження не зазначено, згідно з генплану дана територія комерційного призначення, відповідно до поданого Замовниками Плану території на будівництво торгово-складських приміщень наміри забудови даних земельних ділянок не відповідали вимогам містобудівної документації на місцевому рівні і були всі підстави відповідно до ч.5 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» повернути даний пакет документів на доопрацювання; в пунктах 6, 7, 11 розділу «містобудівні умови та обмеження» не зазначені конкретні положення нормативних актів, відомості, які базуються на розрахунках та не міститься конкретних цифрових показників, а тільки посилання на нормативний акт, що не відповідає терміну визначення «містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки», передбаченого п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що і стало підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Щодо виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.26 Закону №3038-VI, в редакції чинній на час видачі позивачам містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування (ч.5).

Згідно з ч.1-3 статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1)містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI, встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до ст.29 Закону №3038-VI розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Аналогічні вимоги та підстави зазначені у Наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.07.2011 №109, яким затверджено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (далі - Порядок №109).

Таким чином, законодавцем закріплена єдина підстава для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень - невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Статтею 1 Закону №3038-VI закріплено, що містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно з положеннями ст.16 Закону №3038-VI містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Частиною 1 статті 17 Закону №3038-VI встановлено, що основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту є генеральний план населеного пункту.

Частиною 1 ст.29 Закону №3038-VI встановлено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Як зазначено в поясненнях до акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.05.2017 містобудівні умови та обмеження, видані позивачам у відповідності до містобудівної документації, підстав для відмови у їх видачі немає (а.с.10).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що містобудівні умови та обмеження на об'єкт будівництва торгово-складські приміщення за адресою: м. Ковель АДРЕСА_1 видано Відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради на підставі поданої позивачами заяви на отримання містобудівних умов та обмежень разом з додатками до неї.

Відповідно до «Загальних даних» виданих містобудівних умов та обмежень на об'єкт будівництва торгово-складські приміщення за адресою: м. Ковель АДРЕСА_1, здійснення нового будівництва за вказаною а дресою проводиться відповідно до Генерального плану міста Ковеля. При цьому зазначене цільове призначення земельної ділянки - для оптової торгівлі та складського господарства відповідає цільовому призначенню земельних ділянок, вказаних в державних актах на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 (а.с.15-16).

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки наміри забудови земельної ділянки повністю відповідають Генеральному плану міста Ковеля, тому Відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради правомірно видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 21.08.2013 №22.22/135. При цьому належних та допустимих доказів невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, що може бути єдиною підставою для скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, відповідачами не надано.

При цьому, згідно з підпунктом «є» пункту 3.3. Порядку №109 Розділ «Загальні дані» містить посилання на містобудівну документацію (у разі наявності), а тому відсутність рішення про затвердження Генерального плану території, розроблення та затвердження якого відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, в розумінні статті 29 Закону № 3038-VІ, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень за умови наявності у замовника документа про право користування земельною ділянкою з відповідним цільовим призначенням, як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень.

Щодо видачі містобудівних умовах та обмеженнях від 21.08.2013 №22.22./135 на старому бланку без зазначення інформації відносно вимог про створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, наявності пунктів 14, 15, 16, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане не може розглядатись як самодостатня підстава для висновку про видачу таких з порушенням законодавства та їх скасування. Такі недоліки не порушують вимог містобудівної документації і можуть бути усунуті за згодою забудовника на вимогу органу контролю. Відомості, викладені в пунктах 14-16 містобудівних умов та обмежень від 21.08.2013 №22.22/135 не впливають на дотримання містобудівного законодавства та стосуються відносин забудовника і Ковельської міської ради.

До того ж, суд апеляційної інстанції зауважує, що хоч Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.05.2013 №199 Додаток до Порядку №109 доповнено новим пунктом 13 «Вимоги щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення», однак п.3.4 Порядку №109, яким закріплено перелік даних текстової частини Розділу «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки» таких відомостей не передбачає.

Крім того, у пункті 10 Містобудівних умов та обмежень від 21.08.2013 № 22.22/135 зазначено: «Використати існуючу організацію транспортно-пішохідного руху, влаштувати пандуси в торгові приміщення», що спростовує висновки, зроблені головним інспектором в акті перевірки від 29.05.2017 щодо відсутності вимоги створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення.

Щодо не зазначення в містобудівних умовах та обмеженнях від 21.08.2013 №22.22/135 конкретних положень нормативних актів, відомостей, які базуються на розрахунках та відсутності конкретних цифрових показників, то суд апеляційної інстанції зауважує, що у розділі «Містобудівні умови та обмеження» п.1 містить гранично допустиму висоту будівель - 15 м, п.2 - максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки до 40%, п.4 - відстані від об'єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови 10 метрів від червоної лінії, пункти 6 та 7 містять покликання на будівельні, санітарні та протипожежні норми, ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.

Таким чином, містобудівні умови та обмеження від 21.08.2013 №22.22/135 містять відомості, які визначені пункту 3.4 Порядку №109. При цьому, містобудівні умови та обмеження є вихідними даними для проектування, а Порядок №109 не містить вимог щодо обов'язкового зазначення в містобудівних умовах та обмеженнях конкретних розрахунків та цифрових показників.

Окрім того, аналіз викладених вище законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що скасування рішення об'єкта нагляду є крайнім заходом, спрямованим на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності. Тобто, вказаний захід застосовується у випадках, коли у контролюючого органу відсутні інші можливості до забезпечення дотримання вимог у сфері містобудівної діяльності.

Підсумовуючи вказане суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення від 29.05.2017 №46 «Про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на «Проведення будівництва торгово-складських приміщень на АДРЕСА_1, м.Ковель, Волинська область від 21.08.2013 №22.22/135» винесено Управлінням без дотримання вимог п.6 Порядку №698 щодо повного, об'єктивного та неупередженого здійснення нагляду, необґрунтовано, без врахування інтересів позивачів та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів та цілями, на досягнення яких спрямоване вказане рішення.

В свою чергу, виключний перелік підстав скасування органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт закріплено ч.7 ст.36 Закону №3038-VI, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних рішень, а саме: 1) подання замовником заяви про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт; 2) отримання відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Оскільки підставою для скасування декларації про початок виконання будівельних робіт стало рішення Управління від 29.05.2017 №46 «Про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на «Проведення будівництва торгово-складських приміщень на АДРЕСА_1, м. Ковель, Волинська область від 21.08.2013 №22.22/135», яке, як встановлено в судовому порядку, прийнято всупереч вимогам законодавства, тоді як містобудівні умови та обмеження видано у відповідності до містобудівного законодавства, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в суб'єкта владних повноважень не було правових підстав для скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.10.2013 на даному об'єкті, а тому рішення інспектора Управління від 08.06.2017 № 30 «Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень від 29.05.2017 №46 та від 08.06.2017 №30 є підставними та підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною відмови у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ВЛ67 від 09.06.2017 та зобов'язання відповідача зареєструвати раніше подану декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Нове будівництво торгово-складських приміщень на АДРЕСА_1», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.39 Закону №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відповідно до п.9 якого на об'єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання.

Пунктом 19 вказаного Порядку встановлено, що у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали в Управління декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності - нове будівництво торгово-складських приміщень по вул.Брестській, 111-Г, м.Ковель, Ковельський район, Волинська область (а.с.50-58).

У зв'язку з необхідністю перевірити достовірність даних в наданій декларації про готовність об'єкта до експлуатації 07.11.2016 головним інспектором Управління Дубелем А.І. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил позивачами, результати проведення якої оформлено актом від 07.11.2016 (а.с.11).

За результатами перевірки встановлено, що будівельні роботи з будівництва торгово-складських приміщень в м.Ковель, АДРЕСА_1, проводились на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, земельна ділянка використовується згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку, усі роботи виконані відповідно до проектної документації, дані, внесені до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, достовірні, порушень не виявлено.

Проте, згідно з повідомленням про відмову в реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, підставою для відмови позивачам в реєстрації такої стало рішеннями №46 та №30 відповідно від 29.05.2017 та 08.06.2017, якими скасовано містобудівні умови та обмеження від 21.08.2013 №22.22/135 і реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.10.2013 №ВЛ 43.

Як зазначено Управлінням в додаткових запереченнях на позовну заяву та апеляційній скарзі, підставою повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації з повідомленням про відмову у реєстрації такої є недостовірність та неповнота даних п.11 декларації про готовність об'єкта до експлуатації, в якому зазначено дозвільні документи - декларація про початок виконання будівельних робіт, зареєстрована інспекцією ДБК 03.10.2013 ВЛ №43.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, позивачам про прийняті рішення №46 та №30 не було відомо, про що в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив представник відповідачів, а відтак твердження про те, що в розділі 11 декларації зазначено недостовірні дані дійсності не відповідає. В свою чергу, позивачами зазначені ті дані, які їм були відомі на момент подачі вказаної декларації.

Таким чином, відмова в реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ВЛ 62 від 09.06.2017, оформлена листом від 09.06.2017 № 1003-3.7/1869-1-1, Управлінням, як суб'єктом владних повноважень, винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак є протиправною.

При цьому, враховуючи протиправність рішень від 29.05.2017 №46 та від 08.06.2017 №30, висновки акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07.11.2016, дотримання позивачами передбаченого порядку подання декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності - нове будівництво торгово-складських приміщень по вул.Брестській, 111-Г, м.Ковель, Ковельський район, Волинська область, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень зареєструвати вказану декларацію не є втручанням суду у дискреційні повноваження Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, як зазначено апелянтом, а способом відновлення судом порушеного права позивачів.

Так, Верховним судом України у постанові від 16.09.2015 (справа 813/4418/14) вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

До того ж, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

В розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції в зміст поняття «майно» до об'єктів права власності відноситься «правомірні очікування»/«законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу.

При цьому «правомірні очікування»/«законні сподівання», у разі, коли вони дійсно мають місце, підлягають захисту навіть тоді, коли не порушено принцип юридичної визначеності. Наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, а тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового, в тому числі судового, захисту.

У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Відтак, отримавши у власність земельну ділянку для будівництва, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки відповідно до Генерального плану забудови, позивачі правомірно очікували на те, що їх право на розпорядження належним їм на праві власності майном відповідно до законодавства в майбутньому, не буде порушено чи обмежено під час здійснення суб'єктом владних повноважень заходів з державного архітектурно-будівельного нагляду чи припинено шляхом прийняття іншого рішення.

У рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Європейський Суд з прав людини у справі Rees v. United Kingdom у рішенні від 17.10.1986 зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання держави стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини; пошук цього балансу - мета всієї Конвенції».

Аналіз норм чинного законодавства, обставин справи дає суду апеляційної інстанції можливість дійти висновку, що як рішення №46 від 29.05.2017 та №30 від 08.06.2017 так і відмова у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації не відповідають принципу пропорційності, який є складовою частиною судової доктрини верховенства права, оскільки на підставі містобудівних умов та обмежень забудови вищезгаданої земельної ділянки виданих 21.08.2013 Відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради у позивачів виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а саме 03.10.2013 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, на підставі якої позивачами здійснено нове будівництво торгово-складських приміщень, про готовність до експлуатації якого подана до Управління декларація.

На переконання суду апеляційної інстанції досліджуване судом втручання у право не забезпечило «справедливий баланс» між інтересами позивачів і суспільства.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2017 року у справі № 803/952/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді В. Я. Макарик
Н. В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 04.12.2017