Справа № 357/11214/17
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач відмовляє перераховувати її пенсійне забезпечення на визначений позивачем банківський рахунок на тій підставі, що її представники не мають права подавати від імені позивача таких заяв. Позивач зазначає, що з 1993 року отримувала пенсію в Білоцерківському УСЗН та наразі, перебуває на обліку в Білоцерківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області. Позивач тривалий час проживає в Ізраїлі, має похилий вік, а тому може вести всі перемови з відповідачем через своїх представників, надавши їм відповідні довіреності. Позивач особисто зверталася до відповідача, з належним чином завіреною нотаріально, апостильованою, заявою про перерахунок її пенсії та просила проводити нарахування пенсійних виплат на банківський рахунок, що було відповідачем проігноровано, а тому позивач просить суд зобов'язати Білоцерківське ОУПФУ Київської області виплачувати пенсію ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов.

Представник відповідача позов не визнала.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 1937р.н., громадянка України, з листопада 1993 року отримує пенсійне забезпечення за віком, яке виплачувалося відділом Білоцерківського міським соціального забезпечення м. Біла Церква.

Встановлено, що за постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2013р. у адміністративній справі №757/26873/13-а, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014р. було зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області поновити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 09 жовтня 2013року.

Встановленим є те, що вищевказану постанову відповідач виконав, але позивач оскаржила розмір призначеної пенсії.

Та за наслідками вказаного оскарження, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі №257/14740/15а, було зобов'язано УПФУ м. Біла Церква провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації, починаючи з 09.10.2013 року, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Встановленим є те, що 18.07.2016року позивач звернулася до відповідача з особистою заявою про перерахування пенсії на її особистий банківський рахунок, реквізити якого були зазначені, шляхом подання особистої апостильованої заяви ОСОБА_1 підпис якої нотаріально посвідчений, про перерахування пенсії на її банківський рахунок, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999р.

Також, 21.12.2016 року та 08.02.2017 року до відповідача звернулися з заявами представники ОСОБА_1 з вимогою про перерахування пенсії позивача на визначений нею банківський рахунок.

Встановлено, що в березні 2017 року представник ОСОБА_1 отримав відмову відповідача перераховувати пенсію на визначений банківський рахунок на тій підставі, що представники ОСОБА_1 не мають права подавати від її імені такі заяви та позивач має особисто звернутися з заявою про нарахування пенсії та з умовою пред'явлення її паспорта. З 28.11.2016 року позивачу не нараховується пенсійне забезпечення. Зазначене ствердила в судовому засіданні представник відповідача

В судовому засіданні представник відповідача, заперечуючи позов, окрім зазначеного, пояснила, що у позивача закінчився термін дії паспорта, що є підставою не нарахування їй пенсії. Нараховане пенсійне забезпечення було виплачено позивачу через її представників в грудні 2016 року через відділення поштового зв'язку. Представник відповідача послалася на ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що позивач має щороку поновлювати свою заяву на виплату пенсії за довіреністю і лише тоді буде проведено нарахування і виплата пенсії.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; права на добровільну участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. із Закону про пенсії були виключені дискримінаційні норми - п.2 ч.1 ст.49 та друге речення ст.51, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, в ЗУ України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не міститься жодної норми, яка б скасовувала право пенсіонера на отримання ним пенсії в результаті того, що він проживає не в Україні.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача при розгляді даної справи на рішення Європейського Суду України у справі «Пічкур проти України», оскільки відповідачем не заперечується право позивача на отримання пенсії та крім того, дане право ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення підтверджено і захищено національною судовою системою /постанова Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2013р. у адміністративній справі №757/26873/13-а./.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 цієї ж статті пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Однак, в даному випадку, предметом спору є не представництво позивача та її обов'язок підтверджувати щороку заяву про виплату пенсії за довіреністю. Позивач оскаржує дії відповідача щодо небажання здійснювати їй виплату пенсії на визначений нею банківський рахунок. Тобто, спір стосується способу виплати пенсійного забезпечення. Так, ОСОБА_1 18.07.2016року подала відповідачу особисту заяву про перерахування пенсії на визначений нею банківський рахунок. Це була особиста апостильована заява ОСОБА_1, підпис якої нотаріально посвідчений, про перерахування пенсії на банківський рахунок, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999р. І як було встановлено судом, відповідач відмовив нараховувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Відповідно до п.6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999р.,- одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Також, заява про виплату пенсії або грошової допомоги може бути прийнята органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку, що також, передбачено пунктом 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках.

Заяви приймаються за умови пред'явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з'ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

Кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8 Загальної декларації прав людини).

На підставі статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз'яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Так, позивач, яка є громадянином України, постійно проживає за межами держави і в силу свого віку, інших обставин, не може особисто з'явитися до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області для подачі заяви про виплату їй пенсії на визначений банківський рахунок, однак вона подала апостильовану заяву, особистий підпис ОСОБА_1 нотаріально посвідчений.

На сьогодні найбільш поширеним способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем була дотримана в повному обсязі вимога щодо особистої подачі заяви про виплату її пенсійного забезпечення на банківський рахунок, та відповідач безпідставно відмовив позивачу в її вимозі, а отже, позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22,55 Конституції України, ст..ст.1,2,26,40,47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 6, 9, 17, 71,72, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Київської області виплачувати пенсію ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

Постанова може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

А у випадках передбачених ч.3 ст.160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. Я. Ярмола