Справа № 474/818/17
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/818/17
Провадження № 2-а/474/17/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.11.17 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Сальнікової О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подмазко Олександра Сергійовича лейтенанта поліції роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

13.10.2017р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії АР № 412389 від 03.10.2017р. Подмазко Олександра Сергійовича лейтенанта поліції роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Одеса Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.10.2017р. позивачем було винесено оскаржену постанову, в якій зазначено: "03.10.2017 року час не вказано на 452 км автодороги "Київ-Одеса" Одеська область водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "RENAULT PREMIUM 420" номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом TRAILOR SYY 3 СВ державний номерний знак НОМЕР_2 перевозив вантаж на ПГВ було зафіксовано навантаження на не читається вісь 12260 кг при допустимій 11000 кг. Чим порушив п.п. 22.5. за що було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.".

Однак, як зазначає позивач, вказана постанова не відповідає приписам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не вказано часу вчинення адміністративного правопорушення та не вірно вказано місце проживання позивача, а саме вказано смт. Врадіївка, хоча зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання позивача с. Новоолексіївка Врадіївського району Миколаївської області.

Підставою для винесення вказаної постанови став акт серії ВН № 0152997 від 03.10.2017р. про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, яким встановлені наступні порушення: фактична повна маса транспортного засобу становить 39640 кг, у той час як допустимою нормою є 40,0 т; фактична маса осьового навантаження на одну вісь становить 6,28 т, при нормативно допустимій масі 11,0 т, на 2 вісь - 12260 кг при нормативно допустимій масі 11,0 т, на строєну вісь 21,1 т, в той час нормативно допустимим показником на строєну вісь є 22,0 т.

Посилаючись на приписи Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007р., (далі - Порядок здійснення габаритно-вагового контролю) позивач вказує, що вищевказаний акт не містить жодних даних, яке вимірювальне і зважувальне обладнання використовувалося, а також не містить даних про назву, технічні характеристики, метрологічну атестацію вагового комплексу.

Позивач, посилаючись на положення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" та п.п. 21, 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, вказує, що в порушення вказаних норм чинного законодавства, після складення оскаржуваної постанови, транспортний засіб "RENAULT PREMIUM 420" номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом TRAILOR SYY 3 СВ державний номерний знак НОМЕР_2, не затримувався та після проходження габаритно-вагового контролю рух вказаного транспортного засобу не заборонявся.

Також позивач зазначив, що ним 03.10.2017р. перевозився навалювальний вантаж - кукурудза, яка є рухомою під час руху автомобіля, а тому її маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, зміщується до бортів автомобіля, що, в свою чергу, не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

Відповідачем під час габаритно-вагового контролю не був представлений протокол, свідоцтво про метрологічну атестацію в ДП "Укрметртестстандарт" на предмет відповідності технічних характеристик ваг вимогам технічної документації виробника саме у режимі зважування у русі, а це є порушення пунктів 12 і 13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Також, позивачу не було повідомлено назву вагового комплексу, на якому здійснювалося габаритно-ваговий контроль, хоча перевіряючими зроблені висновки про перевантаження транспортного засобу на вісь на 1,26 т.

Зі змісту акта № 0152997 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2017р., довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та оскаржуваної постанови вбачається, що вони не містять будь-яких характеристик в частині вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу тощо.

Відповідно до п. 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Хоча, Порядком здійснення габаритно-вагового контролю і передбачена наявність методики, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, як на дату проведення габаритно-вагового контролю, так і на даний час відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена.

Єдиною методикою виконання вимірювань по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію № 02-84-08 (далі - Методика).

Вказана Методика не розповсюджується на транспорті засоби з навалювальним вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Зазначене, на думку позивача, свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Таким чином, позивач вважає, що при здійсненні зважування транспортного засобу з навалювальним вантажем, що змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, та результати вимірювання, не можна вважати правомірними, оскільки вони свідчать про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним рідким вантажем.

Позивач також зазначає, що у відповідності до п.п. 5-1 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та п. 22.5 Правил дорожнього руху України фактична маса транспортного-засобу з напівпричепом не перевищувала допустимий показник в 40 т.

08.11.2017р. та 21.11.2017р. третя особа - Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції надіслала на адресу суду заперечення проти адміністративного позову, в яких посилаючись на приписи ст.ст. 132-1, 222, 251, 252, 268, 278, 280, 283-285 КУпАП, ст.ст. 14, 52 Закону України "Про дорожній рух", ст.ст. 23, 35 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1.3., п.п. "б" п. 2.3., п. 22.5. Правил дорожнього руху України, п.п. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, п.п. 12, 16 п. 4 Положення про національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 877 від 28.10.2015р., п. 4, 7, 19 розділу ІІІ Положення про департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції № 73 від 06.11.2015р., вказує, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для розгляду даної справи, пред'явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складення адміністративних матеріалів, а тому оскаржена постанова обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Також третя особа, посилаючись на приписи ст. 106 КАС України, зазначила, що доводи позивача безпідставні та необґрунтовані, оскільки позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт порушення ним п. 22.5. Правил дорожнього руху України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовну вимогу з підстав зазначених у позовній заяві та просив суд її задовольнити та не заперечив щодо розгляду справи за відсутністю його представника. Позивач додатково пояснив, що під час проведення габаритно-вагового контролю та винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення він не погодився з результатами габаритно-вагового контролю, так як наслідок відмовився від підписання акта серії ВН № 0152997 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. А також зазначив, що в оскаржуваній постанові відповідачем не вірно вказано місце його проживання, хоча він останньому зазначав адресу місця свого проживання, в тому числі назву населеного пункту та району.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Крім того слід відмітити, що відповідач, в порушення приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2017р. заперечення проти адміністративного позову та докази, а саме: оригінали адміністративних матеріалів про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 412389, винесену 03 жовтня 2017 року; акт серії ВН № 0152997 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2017 року; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.10.2017 року).

Представники третіх осіб в судове засідання двічі не з'явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному КАС України, повідомлені про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 10 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, враховуючи вимоги КАС України, зокрема щодо строків розгляду даної категорії спорів визначених ст. 171-2 КАС України, приписи ст. 128 КАС України щодо наслідків не з'явлення в судове засідання учасників судового розгляду, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі представника позивача, відповідача та представників третіх осіб, з огляду на те, що провадження у справі відкрито 17.10.2017р., однак з процесуальних підстав було відкладено на 09.11.2017р. та 30.11.2017р., а тому у відповідача та третіх осіб було достатньо часу для подачі своїх заперечень, пояснень, клопотань, заяв та доказів по суті спору, а також достатньо часу та можливостей для вирішення питання щодо безпосередньої участі в судових засіданнях чи забезпечення участі своїх представників в судових засіданнях.

Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення позивача, судом встановлено наступне.

03.10.2017р. відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 412389, згідно якої вбачається, що 30.10.2017р. Подмазко або Посмазно Олександр Сергійович лейтенант поліції роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції розглянув на 452 км траси Одеса-Київ, Одеська область справу щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1, особа якого встановлена на підставі посвідчення водія НОМЕР_3, виданого 19.08.2016р. Центр 4842, який на 452 км автодороги Одеса-Київ Одеська область, керуючи транспортним засобом "RENAULT PREMIUM 420", номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом TRAILOR SYY 3 CB, державний номерний знак НОМЕР_2, перевозив вантаж на ПГВ було зафіксовано навантаження на ..... вісь на 12260 кг при допустимій 11000 кг., чим порушив п.п. 22.5 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 510 грн.

В постанові зазначено, що до неї додається довідка розрахунок здійснення габаритно-вагового контролю.

Матеріали справи містять також копію акта серії ВН № 0152997 від 03.10.2017р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на якому відсутній підпис позивача, та довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.10.2017р., з яких вбачається перевищення нормативно допустимого навантаження на вісь, а також товарно-транспортну накладу № 566133 від 03.10.2017р., з якої вбачається перевезення позивачем кукурудзи насипом.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, п. 22.5. Правил дорожнього руху України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно ч.ч. 1-3 ст 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 132-1 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, склад якого полягаю у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в тому числі, передбачені ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додається довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, яка відповідно була взята до уваги відповідачем при винесенні постанови.

Однак, як встановлено судом, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю, окрім довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.10.2017р. був складений акт серії ВН № 0152997 від 03.10.2017р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, від підпису якого відмовився позивач, однак в постанові про вказаний акт нічого не зазначено.

В постанові також не зазначено, про товарно-транспортну накладну № 566133 від 03.10.2017р., свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів на керований ним автомобіль тягач маки "RENAULT PREMIUM 420", номерний знак НОМЕР_1, де вказана маса тягача без навантаження 6493 кг, та напівпричіп TRAILOR SYY 3 СВ державний, номерний знак НОМЕР_2 маса без навантаження складає 6960 кг., які надавалася позивачем відповідачу для огляду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки відповідач не посилався на вищевказані документи як докази, а отже і не брав останні до уваги під час винесення постанови, що, в свою чергу, свідчить про не дотримання відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови приписів ст.ст. 7, 9, 245, 246, 251, 252, 268, 280 КУпАП.

Частинами 1-3 ст. 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, в порушення приписів ч.ч. 2 та 3 ст. 2/83 КУпАП, остання не містить зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення.

При чому, суд зауважує, що з комплексного аналізу положень КУпАП, зокрема ст.ст. 132-1 та 283 вказаного Кодексу слідує, що приписи щодо зазначення у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення не обмежується лише зазначенням відповідної статті КУпАП, а передбачає також зазначення нормативного акта, який встановлює правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правила проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідач обмежився зазначенням лише ст. 132-1 КУпАП та п.п. 22.5, не зрозуміло якого нормативного акта.

Оскаржувана постанова також містить не вірне зазначення місця проживання позивача.

Пунктом 8 розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. визначено, що заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім'я, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачем вказані вимоги щодо здійснення запису друкованими літерами прізвища, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання, спеціального звання та прізвища, ім'я, по батькові поліцейського недотриманні, що мало наслідком звернення позивача до суду з позовом до первинного відповідача з прізвищем "Посмазно", та як наслідок заміни останнього ухвалою суду від 31.10.2017р. на належного відповідача з прізвищем "Подмазко".

Оскаржувана постанова також містить зазначення нерозбірливим почерком інформації щодо вчиненого адміністративного правопорушення, яку взагалі не можливо прочитати.

Пунктами 12, 13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролювимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Згідно п.п. 16, 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю,габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Судом встановлено, що фактично підставою для винесення вказаної постанови став акт серії ВН № 0152997 від 03.10.2017р. про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, встановлені наступні порушення: фактична повна маса транспортного засобу "RENAULT PREMIUM 420", модель НОМЕР_1 з напівпричепом TRAILOR SYY 3 CB, модель НОМЕР_2, становить 39640 кг, у той час як допустимою нормою є 40,0 т; фактична маса осьового навантаження на одну вісь становить 6,28 т, при нормативно допустимій масі 11,0 т, на 2 вісь - 12260 кг при нормативно допустимій масі 11,0 т, на строєну вісь 21,1 т, в той час нормативно допустимим показником на строєну вісь є 22,0 т.

Однак, вищевказаний акт не містить жодних даних про те, яке саме вимірювальне і зважувальне обладнання використовувалося під час визначення так званого перевантаження строєної осі транспортного засобу, яким керував позивач, та в ньому відсутні будь-які дані про назву та технічні характеристики вагового комплексу. Також, відповідачем не надано документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно-ваговий контроль, а також протокол, свідоцтво про метрологічну реєстрацію в ДП "Укрметртестстандарт" на предмет відповідності технічних характеристик ваг, що є порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно п.п. 21, 22. 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Однак, в порушення приписів ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" та п.п. 21, 22, 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, після складення оскаржуваної постанови, транспортний засіб "RENAULT PREMIUM 420" номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом TRAILOR SYY 3 СВ, державний номерний знак НОМЕР_2, не затримувався та після проходження габаритно-вагового контролю рух вказаного транспортного засобу не заборонявся.

В контексті вищезазначеного, суд також враховує посилання позивача, що відповідно до п. 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Хоча, Порядком здійснення габаритно-вагового контролю і передбачена наявність методики, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, як на дату проведення габаритно-вагового контролю, так і на даний час відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена.

Єдиною методикою виконання вимірювань по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію № 02-84-08 (далі - Методика).

Вказана Методика не розповсюджується на транспорті засоби з навалювальним вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Зазначене, на думку позивача, свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Оскільки, судом робиться висновок щодо невідповідності постанови приписам чинного законодавства, а відповідачем, в порушення приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, не виконано обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд вважає, що справа не містить матеріалів, з яких можливо "поза розумним сумнівом" встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного в сукупності адміністративний позов є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 92 КАС України, судовий збір сплачений позивачем під час подачі адміністративного позову в розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню на користь позивача з Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7-9, 11, 69-71, 94, 99, 158-163, 185 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Подмазко Олександра Сергійовича лейтенанта поліції роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 412389 від 03.10.2017р. лейтенанта поліції роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Одеса Департаменту патрульної поліції Подмазко Олександра Сергійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Стягнути з Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 640(шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Врадіївський районний суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ф.Г. Сокол