Справа № П/811/673/17
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року Справа № П/811/673/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Територіального медичного об'єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" (надалі - позивач) до Управління Держпраці у Кіровоградській області (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову від 21.03.2017 р. № 11-01-078/0191-118 про накладення штрафу в розмірі 3 200,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення прийняте відповідачем за відсутності факту порушення вимог трудового законодавства. На думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 265 Кодексу законів про працю України. Враховуючи викладене, позивач вважає постанову про накладення штрафу від 21.03.2017 р. № 11-01-078/0191-118 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач у наданих письмових запереченнях просив в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення посадовими особами Управління дотримано. Відповідно до виявлених в ході позапланової перевірки порушень норм трудового законодавства та безпосередньо факту того, що порушення мали місце, начальником Управління прийнято правомірне рішення щодо застосування фінансової санкції у вигляді штрафу стосовно ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" у розмірі 3 200 грн. (а.с.37-40).

Підтримуючи вищевказані заперечення ОСОБА_1 також подав до суду письмові пояснення, згідно до яких зазначив, що спірна постанова від 21.03.2017 р. № 11-01-078/0191-118 про накладення штрафної санкції за порушення позивачем вимог ч.3ст.32 КЗпП України , ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" та ст.ст.64, 94, 106, 127 КЗпП України, винесена Управлінням правомірно і у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.138-142).

Дослідивши наявні в справі документи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 (далі також - Положення), Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує, окрім іншого, реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Так, одним із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю (пункт 3 Положення).

Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства (підпункт 1 пункту 4 Положення).

Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, крім іншого, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (підпункт 7 пункту 6 Положення).

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п.6 Положення).

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 р. № 1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) (чинною на час проведення перевірки), Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386 встановлює Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (далі також - Порядок).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (пункт 3 Порядку).

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства (пункт 7 Порядку).

Отже, відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо проведення перевірок за дотриманням законодавства про працю та видання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення порушень законодавства про працю.

ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" засновано відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 21.12.2012 р. № 422, зареєстроване як юридична особа та діє відповідно до Статуту ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" (а.с.23-27).

Встановлено, що в період з 21.02.2017 р. по 02.03.2017 р. заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Кіровоградській області ОСОБА_2 та головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 проведено позапланову перевірку з питань дотримання законодавства про працю в ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" за наслідками якої складено акт за № 11-01-078/0191 від 02 березня 2017 року (а.с.6-14).

Під час перевірки встановлено порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України щодо попередження працівника про зміну істотних умов праці за два місяці про їх запровадження, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи, ст. 127 КЗпП України, якою передбачено, що відрахування із заробітної плати із заробітної плати працівників можуть проводитись лише у випадках передбачених законодавством України, ст. 94 КЗпП України щодо нарахування заробітної плати у повному обсязі, ст.106 КЗпП України щодо оплати роботи в надурочний час, ст. 64 КЗпП України щодо необхідності одержання дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації для проведення надурочних робіт (а.с.6-14).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.03.2017 р. № 11-01-078/0191-118, згідно якої вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 3 200,0 грн., слугували порушення останнім вимог ч.3 ст.32 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ст.127 КЗпП України, ст.94 КЗпП України та ст.64 КЗпП України (а.с.5).

Щодо порушення ч.3 ст.32 КЗпП України судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлено, що в порушення ч.3 ст.32 КЗпП України водію ОСОБА_1 25.01.2016 р. змінено тривалість робочої зміни з 12 годин до 8 годин, при цьому його не попереджено за два місяці про зміну режиму роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до п. 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального медичного об'єднання "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області", затверджених на загальних зборах трудового колективу ТМО "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" 22.05.2013 р. встановлена 12-ти годинна зміна роботи водіїв виїзної служби.

Встановлено, що 25.01.2016 р. згідно графіка роботи водіїв підстанції № 2 на січень 2016 р., водію ОСОБА_1 змінено тривалість робочої зміни з 12 годин до 8 годин, при цьому позивачем не надано доказів його попередження за два місяці до цього (а.с.53).

З огляду на викладене, позивачем порушено вимоги ч.3 ст.32 КЗпП України.

Щодо порушення ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" та статті 127 КЗпП України судом встановлено наступне.

Перевіркою було встановлено, що в порушення ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" у 25.01.2016 р. при фактичній відпрацьованій зміні у 8-м робочих годин, ОСОБА_1 у табелі обліку робочого часу відображено 12 годин (а.с.84).

Відповідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

З огляду на викладене, роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи.

При цьому, у лютому 2016 р. роботодавцем проведено відрахування коштів за 4 невідпрацьовані години у січні 2016 року та внесено зміни у табель обліку робочого часу.

Відповідно ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Таким чином, ОСОБА_1 неправомірно здійснено відрахування за невідпрацьовані 4-ри години у січні 2016 року, оскільки вони були здійснені не у випадку допущених лічильних помилок, а зв'язку не виконанням достовірного обліку виконуваної працівником роботи.

Щодо порушення ст. 94 КЗпП України судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог ст.94 КЗпП України ОСОБА_1 встановлена надбавка в розмірі 50 % за напруженість та складність в роботі за листопад 2006 р., квітень 2007 р., лютий 2008 р., листопад 2011 р. та грудень 2014 р. нараховувалась лише за основною посадою без нарахування та виплати роботи за сумісництвом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Також, ОСОБА_1 у листопаді 2006 р., квітні 2007 р., лютому 2008 р., листопаді 2011 року та грудні 2014 р. виконував роботу за сумісництвом із оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу згідно наказів від 11.10.2006 р. № 114/л, від 04.01.2011 п. № 02/л, від 02.01.2008 р. № 1/л, від 03.01.2014 р. № 05/л (а.с.95, 98-106).

При цьому, згідно вказаних наказів, йому не встановлювалась надбавка в розмірі 50%.

Згідно до ст. 19 Закону України "Про оплату праці" працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 1993 року № 245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.

Враховуючи, що вказаними наказами щодо сумісництва ОСОБА_1 за роботу за сумісництвом не встановлювалась надбавка, а тому йому правомірно її не виплачували в цей період.

Отже, порушення позивачем ст. 94 КЗпП України не встановлене судом.

Щодо порушення ст. 64 КЗпП України судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлено порушення ст. 64 КЗпП України щодо необхідності одержання дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації для проведення надурочних робіт, які виконував ОСОБА_1 в травні, червні, липні, жовтні та листопаді 2016 року.

Відповідно ст. 64 КЗпП України надурочні роботи можуть провадитися лише з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації.

Так, ОСОБА_1 був залучений до надурочних робіт в травні, червні, липні, жовтні та листопаді 2016 року, що підтверджується наказами про надання замісництва (а.с.59-63), проте позивачем надані докази погодження з профспілкової організації на таке залучення саме в графіках роботи водіїв на відповідні місяці (а.с.45-52), а тому суд не погоджується із позицією відповідача про порушення ст. 64 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно ч. 3 ст. 265 КЗпП України - штрафи, накладення яких передбачено ч.2 вказаної статті є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій.

Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України, регламентований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509).

Згідно акту перевірки та службової записки інспектора, який проводив перевірку, відповідно до Порядку № 509 було складено постанову, відповідно до якої застосовано штрафну санкцію, передбачену абз.8 ч.2 ст.256 КЗпП України в розмірі 3200,00 грн..

Згідно абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, в тому числі, порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові було допущено описку при зазначенні абзацу ч.2 ст.256 КЗпП, так замість абз.8 помилково зазначено абз.4. Факт технічної помилки підтверджується також тим, що відповідальність згідно з абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП передбачена у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а у постанові вказано розмір однієї заробітної плати, що відповідає абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП.

Крім того, фактів недотримання позивачем встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час перевірки не виявлено і в акті перевірки не відображено. Твердження позивача щодо невірного посилання відповідача під час винесення оскаржуваної постанови на даний абзац частини 2 статті 265 КЗпП України є помилковими, що також підтверджується Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за порушення встановлених законом гарантій працівникам, призваним на військову службу" від 03.11.2015 року № 734-VIII, яким внесені наступні зміни: "у частині другій статті 265 Кодексу законів про працю України: після абзацу четвертого доповнити новим абзацом такого змісту: "недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення". У зв'язку з цим абзац п'ятий вважати абзацом шостим; в абзаці шостому слова "другим четвертим" замінити словами "другим - п'ятим"".

Так, оцінюючи спірне рішення (постанову) відповідача, суд виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті Кодексу визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження.

Враховуючи встановлення факту вчинення позивачем порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" та ст. 127 КЗпП України, спірна постанова від 21.03.2017 р. № 11-01-078/0191-118 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом та Конституцією України, отже є правомірним та скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4