Справа № 490/8261/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/8261/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2017 р. № 24/7 «Про розгляд питань щодо прийняття об'єктів нерухомого майна до комунальної власності»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 26 вересня 2017 року Центральний районний суд м. Миколаєва залишив без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2017 р. № 24/7 «Про розгляд питань щодо прийняття об'єктів нерухомого майна до комунальної власності».

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки адміністративний позов містить зміст позовних вимог, містить обґрунтування позовних вимог.

Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на приписи ч. 2 ст. 171 КАС України є безпідставним, оскільки ст. 106 КАС України не містить будь-яких особливих вимог до позовних заяв про скасування рішення органу місцевого самоврядування. Апелянт звертає увагу на те, що відсутність права на оскарження може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а не підставою для залишення позову без руху.

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності сплати судового збору, оскільки позивач у справі має статус учасника бойових дій та відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Постановляючи ухвалу про залишення адміністративного позову без руху суд першої інстанції встановив, що 22 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 13 вересня 2017 року №24/7 «Про розгляд питань щодо прийняття об'єктів нерухомого майна до комунальної власності».

Суд першої інстанції встановив, що позов поданий з порушенням ст. 106 КАС України.

Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 106 КАС України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 КАС України, до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з частиною четвертою статті 105 цього Кодексу, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Зазначив суд першої інстанції і про те, що відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Суд першої інстанції встановив, що в обґрунтування позовних вимог, а саме свого права на звернення до суду з цим позовом, позивач зазначає лише те, що він є членом територіальної громади міста Миколаєва, а тому позивачу слід обґрунтувати, яким чином оскаржене рішення може бути застосоване саме до нього, як члена територіальної громади, або чи є він суб'єктом правовідносин, у яких буде застосоване це рішення.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що він, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 № 3674-VI визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, зокрема п. 13 ч. 1 ст. 15 встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, зокрема, учасника бойових дій, проте чітко визначено, що справи повинна бути пов'язана саме з порушенням безпосередньо прав особи, яка є учасником бойових дій.

Оскільки позивач не обґрунтував порушення його права при подачі адміністративного позову, а лише посилався на порушення його публічних прав на правову державу та законність дій органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до пп.1 п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи виявлені недоліки адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позову без руху відповідно до ст. 108 УКАС України.

Миколаївська міська рада письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Апеляційний суд зазначає, що вимоги, що пред'являються до змісту позовної заяви, чітко визначені у статті 106 КАС України, відповідно до якої у позовній заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Також позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, а також документ про сплату судового збору.

Суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу;

4) позовну заяву належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;

5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання про відкриття провадження в адміністративній справі суду слід також визначитися з такими питаннями: які саме права, свободи чи інтереси позивача порушені, в чому саме вони полягають і якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень вони порушені; чи належать спірні правовідносини до публічно-правових; чи не підлягають порушені права чи інтереси фізичної або юридичної особи захисту в порядку іншого судочинства.

Стаття 106 КАС України стандартизує структуру позовної заяви - містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до частини першої статті 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов'язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки.

Відсутність хоча б одного реквізиту, визначеного статтею 106 Кодексу, може бути самостійною підставою для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до матеріалів справи адміністративний позов залишений без руху з підстав не відповідності вимогам:

- п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України, а саме - відсутність обґрунтування права на оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, відсутність зазначеного порушеного права;

- ч. 3 ст. 106 КАС України, а саме - не надання доказів сплати судового збору.

Дослідивши адміністративний позов, апеляційний суд встановив, що позовна заява містить вимоги - позивач просить скасувати рішення Миколаївської міської ради № 24/7 від 13.09.2017 року. При цьому вимога про скасування рішення суб'єкта владних повноважень відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 105 КАС України.

Посилання суду першої інстанції на приписи ч. 2 ст. 171 КАС України є помилковим, оскільки цією статтею врегульовані особливості оскарження нормативно-правових актів, в той час як оскаржене рішення не є нормативно-правовим актом оскільки нормативно-правовий акт містить норми права, тобто приписи для невизначеного кола суб'єктів. Інші юридичні акти ніколи не встановлюють норми права, зокрема правозастосовчі акти - індивідуальні приписи, що адресовані персонально до зазначених у них осіб, а акт тлумачення дає лише роз'яснення змісту чинних норм права; нормативно-правовий акт містить норми права загального характеру, він поширює свою дію на всіх суб'єктів права, тоді як акт застосування має індивідуальну спрямованість, поширює чинність норми права на конкретну ситуацію, стосується конкретних осіб; нормативно-правовий акт призначений для багаторазового використання, а акти застосування мають одноразову чинність; акт застосування норм права та інтерпретаційний акт приймаються на основі нормативно-правового акта; акт застосування включає обов'язок підкорення - виконати сформульоване у справі рішення; акт тлумачення норми права не містить нових нормативних приписів, він є уточнювальним судженням про вже наявну норму права; нормативно-правові акти виражають метод загальнонормативного, абстрактного правового регулювання, а інші правові акти - метод індивідуального (казуального) регулювання.

Також апеляційний суд зазначає, що адміністративний позов містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема позивач зазначає в чому полягає протиправність оскарженого рішення, не відповідність його конкретній нормі матеріального права, а також порушені, на думку позивача, його права.

Надання, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, правової оцінки обставинам, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не відповідає приписам ч. 1 ст. 107 КАС України, та є передчасними висновками суду першої інстанції по суті заявлених вимог без фактичного розгляду справи, що не передбачене Кодексом адміністративного судочинства України.

Також апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача обов'язку сплатити судовий збір за подання адміністративного позову.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги зі сплати судового збору, зокрема встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справі в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав (п. 13 ч. 1 ст. 5).

Позивач має статус учасника бойових дій (а.с. 11) та у зв'язку з порушенням своїх прав, звернувся до суду з цим позовом, а тому він є таким, що звільнений від сплати судового збору за подання адміністративного позову відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що звільняючи учасників бойових дій, Героїв України від сплати судового збору у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав, Закон України Про судовий збір» не пов'язує порушені права тільки з правами, передбаченими для учасників бойових дій, Героїв України Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення без руху адміністративного позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2017 р. № 24/7 «Про розгляд питань щодо прийняття об'єктів нерухомого майна до комунальної власності».

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права при вирішення питання щодо відкриття провадження у справі та залишення адміністративного позову без руху, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена ухвала - скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду - вирішення питання щодо відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204, ст. 206, ч. 2 ст. 211, ч. 6 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2017 року скасувати, а справу № 490/8261/17 направити до Центрального районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець