Справа № 816/1640/17
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1640/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Панькіної А.С.,

представника позивача Лихошвай С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення коштів та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по вересень 2013 року; зобов`язання здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію; зобов`язання здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію; стягнення компенсації за не отримане речове майно в сумі 6789,27 грн; стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні в розмірі 194869,50 грн. /з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.11.2017/.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні, зокрема не виплачено йому грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію та у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію, не виплачено надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби та компенсацію вартості речового майна, що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача та стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача Вантула М.М. в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, представника позивача Лихошвай С.О. В ході судового розгляду справи підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" надбавка за особливі умови служби в розмірі 50% нараховувалася та виплачувалася позивачу в повному обсязі. Крім того, зазначив, що не погоджується з позовними вимогами в частині виплатити ОСОБА_1 грошових коштів за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% та у розмірі 44,9% у відповідності до наказу МОУ №125 від 28.02.2006 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту Збройних сил України", оскільки вказаним наказом передбачено виплату та нарахування заробітної плати працівникам Збройних Сил України, а нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється відповідно до норм наказу МОУ №260 від 11.06.2008 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам". Також вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно, оскільки на момент звільнення позивача з військової служби Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" непередбачено такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Зазначав, що відповідач в повному обсязі у день звільнення розрахувався з ОСОБА_1 , а тому підстави для стягнення середньомісячного заробітку за час затримки при звільненні відсутні.

Під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови був присутній представник позивача Лихошвай С.О.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення променевої діагностики 387 гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 з 19 березня 2007 року.

Відповідно до наказу першого заступника Міністра оборони України від 26.07.2013 №125 майора медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби з посади начальника відділення променевої діагностики військової частини НОМЕР_1 у запас за п. "б" (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу.

Згідно з наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 13.09.2013 року № 181 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Полтавського ОМВК.

Проте, на думку позивача, при його звільненні не було проведено повного розрахунку, зокрема, не виплачено грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію та у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію, не виплачено не донараховану надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби та компенсацію вартості речового майна.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно не виплати грошової компенсації за невикористане речове майно, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу першого заступника Міністра оборони України від 26.07.2013 № 125 майора медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби з посади начальника відділення променевої діагностики військової частини НОМЕР_1 у запас за п. "б" (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу.

Згідно з наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 13.09.2013 року № 181 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Полтавського ОМВК.

З довідки №1 від 14.04.2014 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі майору ОСОБА_1 , звільненому у запас на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13.09.2013 №181, вбачається, що загальна сума такого майна становить 6789,27 грн.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Згідно з пунктом 27 Положення військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 №149-ІІІ, що набрав чинності 11 березня 2000 року, призупинено дію частини 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна або за їх бажанням грошової компенсації замість нього.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 №328-V (набрав чинності з 1 січня 2007 року) статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено у новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Цей Закон згідно з його Прикінцевими положеннями набрав чинності з 01 січня 2007 року. Проте, дія пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зупинена на 2007 рік Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», а Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» взагалі виключена.

Після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 положення пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відновили свою редакцію, з урахуванням частини 2 статті 152 Конституції України, з моменту ухвалення цього Рішення.

При цьому положення частини 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене, на момент звільнення позивача, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням.

Наведена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України у постановах від 19 березня 2013 року у справі №21-38а13 та від 27 травня 2014 року у справі №21-132а14.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення компенсації за не отримане речове майно в сумі 6789,27 грн.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію та у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію, стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по вересень 2013 року, суд виходить із наступного.

Обґрунтовуючи власні доводи у цій частині вимог, позивач, посилаючись на довідку від 14.09.2017 №2137, наголошував на тому, що йому нараховувались та виплачувались надбавки за особливі умови служби у розмірі 50 відсотків від встановленого розміру, а саме у розмірі 7,5% замість 15% посадового окладу та не виплачувалися грошові кошти за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію та у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі за текстом - Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 3 названої Постанови затверджені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, відповідно до яких військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу встановлені надбавки за кваліфікаційну категорію та особливі умови служби.

Додатком 25 встановлені надбавки: за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу, які проходять військову службу за контрактом і мають кваліфікаційну вищу категорію, у розмірі 15 відсотків посадового окладу; за особливі умови служби зазначеної категорії військовослужбовців у розмірі від 5 до 25 відсотків посадового окладу.

Згідно з пунктом 7 Постанови №1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25 - 28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Поряд із цим, наказом Міністра оборони України № 260 від 11 червня 2008 року затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 № 638/15329 (далі за текстом - Інструкція).

Пунктом 2 вказаного наказу установлено, що цей наказ застосовується з 1 січня 2008 року.

Таким чином, Інструкцією було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входять і надбавки за особливі умови служби, а отже виплата названих надбавок з 01 січня 2008 року підлягала виплаті в розмірах, визначених цією Інструкцією.

За змістом п. 16.1 та пп. 16.2.2 Інструкції надбавка за особливі умови служби у розмірі 15 відсотків посадового окладу виплачується штатним військовослужбовцям, які займають посади медичного складу у відділах (відділеннях та лабораторіях) епідеміологічних, бактеріологічних, дезінфекції, дезінсекції, дератизації, санітарно-епідеміологічних, гігієни санітарно-епідеміологічних, санітарно-гігієнічних і радіаційно-токсикологічних загонів (регіональних і територіальних) (крім посад, зазначених у підпункті 16.2.1 цієї Інструкції).

Відповідно до довідки ВЧ 3114 від 14.09.2017 № 2137 позивачу нараховувались на виплачувались надбавки за особливі умови служби у період з лютого 2008 року по 13 вересня 2013 року в обсязі 50% встановленого розміру відповідно до вимог п. 7 Постанови № 1294 (а.с. 16).

За таких обставин, враховуючи, що з наявних у справі документів, судом встановлено обставини виплати позивачеві з лютого 2008 року по 13 вересня 2013 року надбавок за особливі умови служби в обсязі 50% встановленого розміру, всупереч положень чинного на той момент законодавства, суд вважає обґрунтованою та доведеною позицію позивача про наявність правових підстав для нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоотриманої суми надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 7,5 % від посадового окладу.

Одночасно, посилання позивача на не виплату грошових коштів за підвищення посадового окладу у розмірі 31,9% за першу кваліфікаційну категорію та у розмірі 44,9% за вищу кваліфікаційну категорію у відповідності до наказу Міністерства оборони України №125 від 28.02.2006 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту Збройних сил України" є безпідставним, оскільки відповідно до положень п. 1.1 умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту Збройних Сил України (далі - Умови) застосовуються при обчисленні заробітної плати керівних працівників, професіоналів, фахівців, інших працівників закладів охорони здоров`я згідно з Переліком закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 20.05.2004 за N 162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.06.2004 за N 692/9291, та установ соціального захисту Збройних Сил України (далі - заклади охорони здоров`я та установи соціального захисту).

Відповідно до п. 4.3.1 керівникам закладів охорони здоров`я, аптечних закладів та їх заступникам з числа лікарів та провізорів посадовий оклад, що відповідає тарифному розряду за групою з оплати праці, підвищується за наявності кваліфікаційної категорії за спеціальністю "організація та управління охороною здоров`я" або "організація та управління фармацією": керівникам та їх заступникам (лікарям, провізорам) за спеціальностями "організація та управління охороною здоров`я" та "організація та управління фармацією", які мають: вищу кваліфікаційну категорію, - на 44,9 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду; першу кваліфікаційну категорію, - на 31,9 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду; другу кваліфікаційну категорію, - на 24,1 відсотка тарифної ставки працівника I тарифного розряду.

Керівникам структурних підрозділів - лікарям посадовий оклад підвищується за наявності кваліфікаційної категорії, якщо спеціальність, за якою їм присвоєна кваліфікаційна категорія, відповідає профілю підрозділу, який вони очолюють.

Порядок виплати надбавки у відсотках посадового окладу особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають кваліфікаційну категорію, присвоєну в установленому порядку, займають посади і працюють за спеціальністю, за якою може бути присвоєна кваліфікаційна категорія, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Пунктом 3 Постанови №1294 та додатком №25 до постанови, затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, у тому числі, надбавку за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу, які проходять військову службу за контрактом і мають кваліфікаційну першу категорію у розмірі 10 відсотків посадового окладу, вищу категорію у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Відповідно до підпункту 20.1.2 пункту 20.1 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають кваліфікаційну категорію, присвоєну в установленому порядку, займають посади і працюють за спеціальністю, за якою може бути присвоєна кваліфікаційна категорія, виплачується надбавка у відсотках посадового окладу в таких розмірах на місяць: особам офіцерського складу, які займають посади (крім тих, які займають посади, передбачені в підпункті 20.1.1 цієї Інструкції) у лікувально-профілактичних установах, військово-медичних клінічних центрах усіх найменувань, медичних службах об`єднань, з`єднань та військових частин, санітарно-епідеміологічних установах, структурах медичного постачання, спеціальних військово-медичних та інших установах, навчальних військово-медичних закладах (підрозділах), науково-дослідних установах, підрозділах екологічної служби Збройних Сил України, Головній інспекції Міністерства оборони України, а також у Департаменті охорони здоров`я Міністерства оборони України і мають другу, першу або вищу кваліфікаційні категорії, - відповідно 5, 10 або 15 відсотків.

Згідно із посвідченням №405/8/105, яке видано 15.12.2005 Українською військово-медичною академією, копія якого міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 до 15.12.2010 мав першу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Ренгенологія».

Відповідно до посвідчення №1991/28/10, виданого Українською військово-медичною академією 29.03.2010, ОСОБА_1 має вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Ренгенологія». Строк дії посвідчення продовжено до 29.12.2019.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачеві у період з січня 2008 року по 13 вересня 2013 року включно нараховувались на виплачувались надбавки за кваліфікаційну категорію у відповідності до додатку №25 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".

Кріт мого, згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2007 №67 призначено до 387 гарнізонного військового госпіталю (на 100 ліжок) майора медичної служби ОСОБА_1 начальника медичного відділення (променевої діагностики), начальником відділення променевої діагностики, ВОС 9042003, тоді як, відповідно до п. 4.3.1 Умов посадовий оклад підвищується за наявності кваліфікаційної категорії за спеціальністю "організація та управління охороною здоров`я" або "організація та управління фармацією" керівникам закладів охорони здоров`я, аптечних закладів та їх заступникам з числа лікарів та провізорів.

Отже, у відповідача не було правових підстав для виплати позивачеві надбавок за кваліфікаційну категорію у відповідності до наказу Міністерства оборони України №125 від 28.02.2006 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту Збройних сил України".

За таких обставин, суд прийшов до висновку, про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача у частині стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої надбавки у розмірі 7,5% посадового окладу за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по вересень 2013 року, при цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 15 % від посадового окладу з урахуванням виплачених сум.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Отже, обов`язковою умовою для виплати середнього заробітку за час затримки при розрахунку під час звільнення працівника з роботи є наявність вини власника або уповноваженого ним органу.

Отже, враховуючи, що відповідачем по справі не було проведено виплату належних позивачеві сум при звільненні, спір щодо зобов`язання нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману суму надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 15 % від посадового окладу з урахуванням виплачених сум вирішено на користь позивача, а також враховуючи наявність вини відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві вищевказаної надбавки, суд прийщов до висновку, що наявність підстав для виплати позивачеві суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно довідки військової частини НОМЕР_1 про розмір середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення, розрахунок середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 складав 140,74 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку складає 204354,48 грн. (140,74 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х на 1452 (кількість днів затримки)).

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення коштів та зобов"язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму надбавки за особливі умови служби за період з 01 січня 2008 року по 13 вересня 2013 року у розмірі 15 % від посадового окладу з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2013 року по 30.09.2017 року в розмірі 204 354,48 грн. (двісті чотири тисячі триста п`ятдесят чотири гривні сорок вісім копійок) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2017 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва