Справа № 537/2446/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р. Справа № 537/2446/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Апеляційного суду Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.09.2017р. по справі № 537/2446/17

за позовом ОСОБА_1

до Апеляційного суду Полтавської області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука полтавської області з адміністративним позовом до відповідача - Апеляційного суду Полтавської області, та просив:

- визнати дії відповідача щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років - неправомірними;

- зобов'язати в довідці про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді визначити надбавку за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453;

- зобов'язати видати довідки про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді з визначеною надбавкою за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 з 01.01.2011 року, з 01.01.2012 року, з 01.01.2013 року, з 01.12.2013 року, з 01.09.2015 року, 01.05.2016 року, з 01.12.2016 року.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.09.2017 року по справі № 537/2446/17 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.09.2017 року по справі № 537/2446/17 відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що постанова Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.09.2017 року по справі № 537/2446/17 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області з 09.04.2002 року по 04.11.2010 року, що підтверджується копію трудової книжки.

Відповідно до Постанови Верховної ради України «Про звільнення суддів» від 07.10.2010 року № 2596-VI звільнений з займаної посади судді в зв'язку із виходом у відставку.

Згідно до довідки № 07-59/25 від 03.05.2017 року про стаж судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та враховується при визначенні надбавки за вислугу років працюючому судді ОСОБА_1 зараховано стаж 32 роки 03 місяці 02 дні, який складається з таких періодів: стажист, слідчий прокуратури Кіровоградської області з 22.11.1976 року по 27.02.1981 рік, що дорівнює 04 рокам 03 місяцям 06 дням; слідчий прокуратури, прокурор Кіровоградської області з 01.03.1982 року по 13.07.1993 рік, що дорівнює 11 рокам 04 місяцям 13 дням; суддя, голова Долинського райсуду, Світловодського райсуду Кіровоградської області з 22.03.1994 року по 08.04.2002 року, що дорівнює 08 рокам 17 дням; суддя Апеляційного суду полтавської області з 09.04.2002 року по 04.11.2010 року, що дорівнює 08 рокам 06 місяцям 26 дням.

При цьому, зараховано до стажу, який враховується при визначенні надбавки за вислугу років, стаж на посаді Судового виконавця Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області з 21.03.1973 року по 05.08.1975 року, що складає 02 роки 04 місяці 18 днів, що підтверджується відомостями, внесеними в трудову книжку, копіями наказів Кіровоградського обласного управління юстиції, а також стаж на посаді начальника відділу правової роботи в народному господарстві Управління юстиції Кіровоградської облдержадміністрації з 16.09.1993 року до 22.03.1994 року, що складає 06 місяців 06 днів, що також підтверджується відомостями, внесеними в трудову книжку, копіями наказів Кіровоградського обласного управління юстиції, а разом - 02 роки 10 місяців 24 дні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач був звільнений з посади у зв'язку із виходом у відставку 04.11.2010 року то до спірних правовідносин повинно застосовуватись законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правововідносин.

У відповідності до ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон України № 2453), суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

На підставі ст. 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон України № 2453), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах: суддів судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра, колишнього державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посади суддів у судах та арбітрів колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень вказаного вище Закону визначено, що суддям, призначеним чи обраним на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді, відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Також, суд зазначає,що будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Тому, при обчисленні стажу роботи на посаді судді (ст. ст. 129, 130 Закону) для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів». Оскільки позивач був призначений на посаду судді у 1994 році, отже обчислення стажу роботи на посаді судді слід здійснювати відповідно до Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992 року. А саме - відповідно до п. 6 ст. 44, яка визначає, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Разом з цим визначення стажу роботи на посадах прокурорських працівників регулюється Законом України «Про прокуратуру». Щодо категорії «інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги» (ст. 44 Закону України «Про статус суддів»), слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року, що також підтверджується Листом Державної судової адміністрації України № К-283/11 від 25.03.2011 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про обчислення стажу державної служби» № 283 від 03.05.1994 року затверджено «Положення про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок) згідно якого обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії (п. 5 Постанови). Цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби (п. 1 Порядку, затвердженого Кабміном України № 283 від 03.05.1994 року).

Із припису п. 2 Порядку вбачається, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України «Про державну службу» (3723-12), а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці.

Відповідно до п. 3 Порядку, до стажу державної служби включається також: робота в організаціях, передбачених абз. 4 п. 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1049 від 20.12.1993 року, а саме: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст. 118 КЗпП України.

У відповідності Додатку до «Порядку обчислення стажу державної служби» встановлено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, а саме: Верховна Рада УРСР, Президія Верховної Ради УРСР, Рада Міністрів УРСР, Верховна Рада СРСР, Президія Верховної Ради СРСР, Верховні Ради республік СРСР та їх Президії, Ради Міністрів республік СРСР, Міністерства і відомства СРСР, міністерства і відомства республік СРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств), Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств), Виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи, Місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР, Раднаргоспи, Органи народного контролю, Військкомати, Всесоюзні і республіканські промислові об'єднання та об'єднання, створені на базі головних управлінь міністерств і відомств відповідно до рішень Уряду, Органи нагляду за додержанням законодавства про працю.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів» № 1049 від 20.12.1993 року, затверджено «Положення про порядок у умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів».

Так, у відповідності до п. 1 цим Положенням визначаються порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років членам Кабінету Міністрів України, працівникам Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади та інших державних органів, Служби безпеки, Антимонопольного комітету, Управління державної охорони, Фонду державного майна та їх територіальних органів.

Згідно абз. 3 п. 3 Розділу «Обчислення стажу роботи, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років», до стажу роботи, який дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в Апараті Верховної Ради України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, міністерствах та комітетах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, органів прокуратури, судових органів України, відповідних органів колишнього СРСР і країн Співдружності Незалежних Держав.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, виходячи з якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як визначено ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цієюКонституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 126 основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В рішенні Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст. 126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішеннях Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року, № 19-рп/2004 від 01.12.2004 року, № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року, 10-рп/2008 від 22.05.2008 року зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч. 6 ст.47).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року, а також у низці його попередніх рішень, зокрема № 6-рп/99 від 24.06.1999 року (справа про фінансування судів), № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), № 19-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Даний факт підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17.07.1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 року та 40/146 від 13.12.1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24.05.1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Колегія суддів звертає увагу на те, що цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Отже, як зазначено вище, ОСОБА_1 працював Судовим виконавцем Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області та Начальником відділу правової роботи в народному господарстві Управління юстиції Кіровоградської облдержадміністрації, стаж роботи яких, відповідно до вище вказаних нормативно-правових актів, зараховувався як державна служба та зараховується до стажу судді, який дає право на надбавку за вислугу років.

На підставі вище викладеного вище, колегія суддів вважає, що стаж судді ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та враховується при визначенні надбавки за вислугу років працюючому судді складає 32 роки 03 місяці 02 дні + 02 роки 04 місяці 18 днів + 06 місяців 06 днів та дорівнює - 35 років 01 місяць 26 днів, що відповідно до ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон України № 2453) складає 80 % надбавки за вислугу років.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Апеляційного суду Полтавської області видати ОСОБА_1 довідки про розмір грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді з визначеною надбавкою за вислугу років в розмірі 80 % у відповідності до вимог ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 з 01.01.2011 року, з 01.01.2012 року, з 01.01.2013 року, з 01.12.2013 року, з 01.09.2015 року, з 01.05.2016 року, з 01.12.2016 року.

Стосовно визнання дій відповідача щодо неправильного визначення надбавки позивачу за вислугу років, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії довідки № 07-59/53 від 10.10.2017 року, виданої Апеляційним судом Полтавської області вбачається, що до стажу судді, що враховується при визначенні надбавки за вислугу років працюючому судді (перераховано за нововиявленими обставинами), зараховано періоди роботи ОСОБА_1, зокрема до якого входить період роботи на посаді Судового виконавця Олександрійського районного народного суду Кіровоградської області з 21.03.1973 року по 05.08.1975 року (а.с. 109).

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача стосовно визнання дій Апеляційного суду Полтавської області щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років ОСОБА_1, задоволенню не підлягають, оскільки відповідач в даному випадку до отримання підтвердження відповідного стажу позивача з 21.03.1973 року по 05.08.1975 року, діяв на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання дій відповідача щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років позивачу.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині визнання дій Апеляційного суду Полтавської області щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому, відповідно до вимог ст. 202, ч. 2 ст. 205 КАС України, підлягає скасуванню в цій частині, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.09.2017р. по справі № 537/2446/17 в частині визнання дій Апеляційного суду Полтавської області щодо неправильного визначення надбавки за вислугу років - неправомірними.

Прийняти нову постанову, якою в цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій частині постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.09.2017р. по справі № 537/2446/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Бегунц А.О.
Повний текст постанови виготовлений 04.12.2017 р.