Справа № 813/7910/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9982/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Рибачука А.І., Кушнерика М.П.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,ОСОБА_3,

представника відповідача 1 Лещук О.В.,

представника відповідача 2 Щепанського А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів, поновлення на посаді та зобов'язання до вчинення дій.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.11.2014 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ МВС України № 2239 о/с від 27.10.2014 Про звільнення ОСОБА_1 першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Львівській області № 504 о/с від 03.11.2014 Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління МВС України; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління - Головного управління МВС України у Львівській області; зобов'язати МВС України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

В позовній заяві вказує на те, що його не вправі були звільняти з посади, так як його посада не входить до переліку посад, щодо яких застосовується заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади». Він також визнаний учасником бойових дій при проведенні антитерористичної операції на сході України, що забороняє звільняти таких осіб згідно п.7 ст.1 Закону України «Про очищення влади». Звертає увагу на те, що був звільнений без згоди профкому і перебував у відпустці.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України «По особовому складу» № 2239 о/с від 27.10.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України у Львівській області № 504 о/с від 03.11.2014 Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління МВС України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління - Головного управління МВС України у Львівській області, з 19.11.2014. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади». Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області начальника слідчого управління - Головного управління МВС України у Львівській області з 02 лютого 2017 року допущено до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерство внутрішніх справ України оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує, що станом на 15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, мав спеціальне звання «полковник міліції» та перебував на посаді першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області - начальника слідчого управління. Отже, відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади», на протязі десяти днів з моменту набуття чинності вказаним Законом, ОСОБА_1 підлягав люстраційній перевірці в порядку визначеному п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади. На виконання вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», позивач підлягав звільненню зі служби впродовж десяти днів з дня набуття чинності вказаним Законом.

Апеляційну скаргу Міністерство внутрішніх справ України також обґрунтовує тим, що звільнення позивача відбулось правомірно відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» з дотриманням необхідної процедури звільнення, оскільки ОСОБА_1 більше року у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав посади, передбачені п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Апелянти не заперечують тої обставини, що позивачу 06.01.2015, тобто після звільнення його з посади, надано статус учасника бойових дій, але навіть враховуючи ті обставини, що 24.10.2014 були направлені матеріали позивача для надання статусу учасника бойових дій, які були відомі МВС та ГУМВС, відповідачі не могли передбачити рішення колегіального органу, який вправі відмовити у наданні відповідного статусу.

При апеляційному розгляді позивач та його представники заперечили вимоги апеляційних скарг та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вони звернули увагу апеляційної інстанції на те, що в період до 22.10.2012 не існувало поняття територіальний орган МВС, зокрема, в областях, так як відповідний наказ МВС не зареєстрований в Міністерстві юстиції, а також згідно Закону України «Про міліцію» в областях керують начальники головних управлінь, управлінь МВС України, а не керівники територіальних ( регіональних) органів МВС, як це вказано в п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади». Оскільки позивач звільнений 19.11.2014, то відповідачем також порушено 10-ти денний термін звільнення з посади, передбачений п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Представники відповідачів у судовому засіданні підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що згідно копії послужного списку ОСОБА_1, останній проходив службу в органах внутрішніх справ з 1994 року (Т.1 а.с. 188-201).

Зокрема, в період з серпня 2011 року по грудень 2012 року - на посаді заступника начальника Управління МВС України в Закарпатській області - начальника кримінальної міліції ; в період з грудня 2012 року по квітень 2014 року - на посаді першого заступника начальника Управління МВС України у Вінницькій області - начальника слідчого управління.

17.04.2014 позивача було призначено на посаду першого заступника начальника ГУ МВС України у Львівській області на підставі Наказу МВС України №648 о/с від 17.04.2014.

Наказом МВС України «По особовому складу» від 27.10.2014 2239 о/с за підписом міністра МВС України ОСОБА_6, полковника міліції ОСОБА_1, першого заступника начальника Головного управління МВС України у Львівській області - начальника слідчого управління було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року та пунктом 62 «а» положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з постановленням на військовий облік (Т. 1 а.с.1-20).

Надалі, на виконання Наказу 2239 о/с від 27.10.2014 ГУ МВС України у Львівській області видано Наказ «По особовому складу» №504 о/с від 03.11.2014 за підписом начальника ОСОБА_7, про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 /НОМЕР_1/, першого заступника начальника ГУ МВС - начальника слідчого управління ГУ МВС, з 19 листопада 2014 року (Т. 1 а.с. 21).

Крім того, судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що згідно довідки начальника Краматорського МВ ГУМВС України від 29.09.2014 позивач в період з 31.08.2014 по 29.09.2014 брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

24.10.2014 комісією при ГУ МВС України у Львівській області було скеровано матеріали відносно позивача в Департамент кадрового забезпечення МВС України на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка 06.01.2015 прийняла рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. На підставі цього рішення ГУ МВС України у Львівській області видало 26.01.2015 позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 учасника бойових дій.

Позивач вважає рішення відповідачів про звільнення з посади такими, що порушують його права та інтереси, так як згідно п. 7 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» заборона займати посаду на нього не розповсюджується, так як він визнаний учасником бойових дій при проведенні антитерористичної операції на сході України.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправильного застосовано ч. 7 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», необгрунтовано та незаконно обмежено права позивача на продовження публічної служби. При цьому, фактична участь позивача у бойових діях відповідачем визнається.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація) на підставі Закону, перелічено в пунктах 1-11 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», зокрема, щодо начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (пункт 6).

Згідно пункту 8 статті 3 (критерії здійснення очищення влади (люстрації) Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або його заступника.

Як видно з особової справи позивача № 1116, ОСОБА_1 в період з серпня 2011 року по жовтень 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах: заступника начальника Управління МВС України в Закарпатській області - начальника кримінальної міліції (серпень 2011 року - грудень 2012 року) - один рік та чотири місяці; першого заступника начальника Управління МВС України у Вінницькій області - начальника слідчого управління (грудень 2012 року - квітень 2014 року) - один рік та чотири місяці, першого заступника начальника ГУ МВС України у Львівській області - начальника слідчого управління (квітень 2014 року - 27.10.2014) - шість місяців.

Отже, із зазначеного в Законі періоду, а саме з 25.02.2010 по 22.02.2014 позивач з серпня 2011 року по лютий 2014 року послідовно перебував на посадах заступника начальника двох територіальних органів МВС України. Сукупний період перебування на вказаних посадах становив два роки та вісім місяців.

Згідно зі статтями 1, 7 Закону України «Про міліцію», міліція є єдиною системою органів державної влади, яка входить до структури МВС України.

Згідно з статтей 6, 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України. В рамках своєї діяльності міністерство може утворювати, ліквідовувати, реорганізовувати територіальні органи міністерства в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерств. Територіальні органи міністерства діють на підставі положень, що затверджуються міністром.

Більш детально зазначений термін викладений у Типовому положенні про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 563. Відповідно до п. 1 Типового положення територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади можуть утворюватись в Автономній республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (АРК) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно територіальних одиниць) територіальні органи, якщо це передбачено положенням про міністерство та інший центральний орган виконавчої влади. Територіальні органи підпорядковані відповідному міністерству, іншому центральному органу виконавчої влади, а територіальні органи нижчого рівня також територіальним органам вищого рівня.

Наказом МВС України від 02.02.2004 № 94 «Про затвердження положень про територіальні і на транспорті органи МВС України» визначено, що обласні управління МВС України є територіальними органами МВС України, які утворюються МВС України і йому підпорядковується.

Отже, Головне управління МВС України у Львівській області є територіальними органами МВС України.

Посилання на те, що вказаний вище Наказ МВС України є не зареєстрованим в Міністерстві юстиції не спростовує того факту, що головні управління та управління МВС України в областях не є центральними, а територіальними органами МВС України.

Водночас посилання позивача на те, що в областях відсутня посада «керівника» чи «заступника керівника територіального органу МВС», а є посада «начальника», «заступника начальника» також не заслуговує на увагу, так як це не звільняє від відповідальності останніх, як керівників територіального органу МВС України.

Відтак, колегія суддів зазначає, що люстраційна процедура, визначена Законом України «Про очищення влади» поширюється на осіб начальницького складу, які у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року перебували на посадах керівного складу (керівники або їх заступники) обласних управлінь МВС України.

Таким чином, за своїми посадами, позивач у вказаний період належить до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому не міг також займати посаду першого заступника начальника ГУ МВС України у Львівській області - начальника слідчого управління .

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади», впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади, у порядку та строки, визначені цим Законом.

Згідно п. 40 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 28.07.1991 №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ України відповідно до його компетенції.

Як видно з наказу МВС України від 30.06.2011 №378 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ», призначення та звільнення заступників начальників територіальних управлінь МВС в областях здійснюється правами Міністра внутрішніх справ України.

Відтак, колегія суддів зазначає, що позивач відповідно до Закону України «Про очищення влади» на протязі 10 днів з моменту набрання чинності вказаним Законом, підлягав люстраційній перевірці в порядку визначеному п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, а, саме, підлягав звільненню, а тому дії по звільненню останнього з ОВС є правомірними.

Посилання позивача на відсутність згоди профкому та перебування у відпустці до 19.11.2014 не заслуговують на увагу, так як не складають перешкоди для застосування в даному випадку Закону України «Про очищення влади» впродовж 10-ти днів з дня набрання чинності, тобто з 16.10.2014.

На погляд колегії суддів, порушення 10-ти денного терміну звільнення не було, оскільки наказ МВС про звільнення позивача виданий 27.10.2014.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що позивач є учасником бойових дій і має відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.01.2015 учасника бойових дій, що не заперечується відповідачами. Останні лише вказують на те, що даний статус отриманий позивачем уже після звільнення, а, відтак, не міг бути врахований при звільненні.

Щодо вказаної обставини, суд констатує, що згідно ч. 7 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частинами третьою та четвертою цієї статті не застосовується до осіб, зазначених у частинах другій - четвертій статті 3 цього Закону, які визнані учасниками бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України у встановленому законодавством порядку.

Отже, ця заборона не розповсюджується лише на тих осіб, які вказані у частинах другій - четвертій статті 3 цього Закону.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1, як заступник керівника територіального (регіонального) органу МВС підлягав люстрації згідно частини 3 статті 1, пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади», яка категорично вказує на звільнення таких осіб впродовж 10-ти денного терміну згідно пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» незалежно від того чи являються вони учасниками бойових дій.

На погляд колегії суддів, відповідач не мав можливості не застосувати вказану норму чи відтермінувати її, тобто відтермінувати звільнення позивача, оскільки це було б невиконанням Закону України «Про очищення влади».

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини третьої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведених обставин та дійшов до помилкового висновку про задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року у справі №813/7910/14 скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді А. І. Рибачук
М. П. Кушнерик
Повний текст судового рішення виготовлено 05.12.2017