Справа № 607/7919/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10867/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Торкот Д. О.;

представника позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо виплати щорічної разової грошової допомоги учаснику війни ОСОБА_2 у розмірі 920,00 грн. у 2016 році та невиплати такої допомоги в розмірі 4730,00 грн.; зобов'язання управління соціальної політики Тернопільської міської ради здійснити ОСОБА_2 перерахунок щорічної разової грошової допомоги інваліду війни відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити різницю в розмірі 4730,00 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку звернення до суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали було допущено порушення норм процесуального права та не враховано причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення такої.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує дії управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо недоплати йому щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік, тобто про порушення своїх прав позивач дізнався ще у квітні 2016 році, коли відповідачем було здійснено виплату грошової допомоги в розмірі 920,00 гривень, при цьому в матеріалах позовної заяви відсутні докази про наявність обставин, які би унеможливлювали позивачу звернення до суду у визначений законом строк.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

24 квітня 2017 року ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 звернулась в Управління із заявою щодо здійснення перерахунку ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та проведення виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 28 квітня 2017 року управлінням повідомлено ОСОБА_1, що ОСОБА_2 виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 920,00 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 (а.с.9).

Вважаючи, що разова грошова допомога до 05 травня у 2016 році виплачена у розмірі меншому ніж встановлено законом, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду в інтересах ОСОБА_2.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. Відтак законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Так, правовий статус ветеранів війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до положень ст.13 Закон №3551-XII (в редакції Закону №367-XIV від 25.12.1998) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Статтею 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

В апеляційній скарзі представник позивача покликається на те, що про порушення прав ОСОБА_2 стало зрозуміло після отримання відповіді з Управління від 28 квітня 2017 року, відтак позовну заяву подано з дотриманням встановленого шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Таке покликання апелянта на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставним з огляду на те, що з квітня 2016 року, отримавши разову грошову допомогу в розмірі 920,00 грн., позивач міг дізнатися про порушення своїх прав. При цьому, 30 вересня 2016 року - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2016 року, тоді як позовна заява ОСОБА_1 представником ОСОБА_2 подана до суду першої інстанції 23 червня 2017 року, тобто із пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено переліку випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі № 607/7919/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 04 грудня 2017 року.