Справа № 804/3982/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2017 рокусправа № 804/3982/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року

у справі № 804/3982/17

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просила зобов'язати відповідача утриматися від проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 тривалістю 10 робочих днів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено порядок направлення наказу про проведення перевірки, у звязку із чим він не набув право на проведення перевірки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що вимога про зобовязати відповідача утриматися від проведення документальної планової виїзної перевірки позивача не відповідає визначеному ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданню адміністративного судочинства України, оскільки суд захищає права, свободи та інтереси, порушені на момент звернення особи до суду та не може вирішувати питання на майбутнє. Крім того, позивачем не оскаржується наказ про призначення перевірки чи рішення податкового органу, прийняте за результатами не допуску до проведення перевірки.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказавши на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. Позивач зазначає, що просив суд першої інстанції вирішити питання у справі на момент його звернення до суду, а не на майбутнє. Відповідач не забезпечив вручення повідомлення та копію наказу про проведення перевірки у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня початку проведення перевірки. Отже, постава суду є такою, що підлягає скасуванню.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 18.05.2017 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ № 2557-п про проведення документальної планової виїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Зазначений наказ разом з направленнями на перевірку вручено позивачу 01.06.2017, що підтверджується поштовим повідомленням, позивачем не спростовано.

Вважаючи, що відповідачем порушено порядок направлення та вручення наказу про проведення перевірки, позивач не допустив посадових осіб відповідача до проведення перевірки.

07.06.2017 за вказаним фактом посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області складений акт № 5978/04-36-13-05- про відмову в допуску до проведення перевірки.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно частини другої ст.19 Конституції України, п. 1 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Пунктом 8 розділу І Закону № 1797-VIII Податковий кодекс України доповнено статтею 19-3, з огляду на яку та наведений вище пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Отже, з 01.01.2017 організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т.ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) за їх результатами) лише зазначеними вище органами.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 75 цього Кодексу також передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно п.77.1 ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.4 ст. 77 ПК України встановлено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 77.6 ст.77 ПК України).

З наведених норм вбачається, що проведення документальної планової виїзної перевірки розуміє під собою вихід повноважних посадових осіб контролюючого органу для здійснення такої перевірки за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності платника, з чого, відповідно, випливає право платника податків допускати або не допускати посадових осіб контролюючого органу для проведення перевірки.

За правилами п.81.1 ст.81 ПК України, якою визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до п.81.2 ст.81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Таким чином, право у посадових осіб контролюючого органу приступити до проведення документальної виїзної перевірки виникає виключно за умови пред'явлення або надіслання платнику податків наказу про проведення перевірки, направлення на проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Платник податків, зі свого боку, має право не допустити посадових осіб контролюючого органу до перевірки у разі якщо має місце одна з наступних обставин:

- непред'явлення або ненадіслання платнику податків вказаних документів (наказу про проведення перевірки, направлення на проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки);

- пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що в даному випадку позивач скористався своїм правом, не допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Здійснення інших дій щодо контролюючого органу, його посадових осіб, в тому числі примусового характеру, нормами податкового законодавства не передбачено.

Втім, відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України платник податків не позбавлений права оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом, в адміністративному або судовому порядку.

За приписами ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача з даним позовом до суду та вирішення спору судом першої інстанції наказ контролюючого органу про призначення перевірки від 18.05.2017 № 2557-п не оскаржений.

В законодавчо визначеному порядку протиправність призначення відповідачем планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, не встановлена.

Виходячи з наведених обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність факту порушення прав та інтересів позивача у визначених позивачем правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Отже, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку позивачем не зазначено та не доведено належним чином, в чому полягає порушення прав позивача, його законних інтересів у спірних правовідносинах.

Також стосовно правомірності заявлених позивачем вимог апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що, приймаючи до уваги суть правовідносин, що склались між сторонами, у суду відсутні правові підстави обмежувати відповідача, як контролюючий орган, у здійсненні ним такої законодавчо визначеної функцій як проведення планової перевірки платника податків та реалізації прийнятого ним рішення наказу від 18.05.2017 № 2557-п про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у справі № 804/3982/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, може бут оскаржена в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко