Справа № 171/720/17(2-а/171/40/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2017 року справа № 171/720/17 (2-а/171/40/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року у справі №171/720/17 за позовом ОСОБА_1 до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.04.2017 року звернулась до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області, правонаступником якого є Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 01.12.2015 року виплати та відмови відновити їй пенсію за віком на пільгових умовах, призначеної згідно п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобовязати відповідача поновити з 01.12.2015 року виплату їй пенсії за віком на пільгових умовах, призначену згідно з п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду в Апостолівському районі від 23.12.2015 року, про утримання з її пенсії переодержаної суми пенсії;

- зобовязати відповідача повернути їй грошові кошти, утримані з її пенсії на підставі розпорядження від 23.12.2015 року.

Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду в Апостолівському районі від 23.12.2015 року, про утримання з пенсії ОСОБА_1 переодержану суму пенсії згідно заяви пенсіонерки.

Зобовязано Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1 грошові кошти, утримані з її пенсії на підставі розпорядження від 23.12.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, якою просив постанову суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач та представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги своїх апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 24.02.2007 року перебуває на обліку в Управління Пенсійного Фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області, правонаступником якого є Криворізьке південне обєднане управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, та їй було призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розпорядженням УПФУ в Апостолівському районі від 23.12.2015 року вирішено провести утримання переплати з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50% щомісячно, починаючи з 01.01.2016 року (а.с.143).

Крім того, пенсійний орган припинив виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 21.12.2015 року, призначивши позивачу пенсію за віком, розмір якої на теперішній час складає 949 гривень.

11 жовтня 2016 року позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про свою незгоду з відрахуваннями з її пенсії суми переплати та про відновлення їй виплати пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.9).

Пенсійний орган своїм листом від 24.10.2016 року відмовив позивачу у відновленні виплати пенсії на пільгових умовах та зазначив про законність відрахувань з її пенсії суми переплати за період з 24 лютого 2007 року по 30 листопада 2015 року в розмір 134139,10 грн. (а.с.24-25).

Не погодившись з такими діями пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду.

Задовольняючи повні вимоги в частині скасування розпорядження пенсійного органу щодо утримання з позивача переплати сум пенсії, суд першої інстанції зазначив, що при прийнятті розпорядження від 23.12.2015 року, управлінням не було встановлено внаслідок чого саме відбулась переплата пенсійних коштів: протиправних дій пенсіонера або неправомірних дій страхувальника. Вказане свідчить, що відповідач на час прийняття оскаржуваного рішення, не володів достатньою інформацією для вирішення питання щодо можливості утримання коштів, саме з пенсії ОСОБА_1, та відсутності підстав для ініціювання стягнення коштів в судовому порядку з інших осіб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії пенсійного органу щодо припинення з 21 грудня 2015 року виплати позивачу пенсії на пільгових умовах та зобовязання відповідача поновити виплату такої пенсії, суд першої інстанції послався на те, що відповідачем припинено виплату позивачу пільгової пенсії та призначено пенсію за віком на підставі заяви ОСОБА_1 від 21.12.2015 року, тому вказана частина позовних вимог не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.01.1980 року працювала в радгоспі ім.Ілліча дояркою відділення №2, з 23.05.1988 року переведена свинаркою. Радгосп ім.Ілліча 26.03.1999 року був реорганізований в КСП ім.Ілліча. З цього часу позивач була членом КСП на продовжувала працювати свинаркою до 05.06.2000 року, після чого була звільнена з членів КСП ім.Ілліча у звязку з розформуванням КСП, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.10).

24 лютого 2007 року позивач подала в УПФУ в Апостолівському районі Дніпропетровської області (правонаступником якого є Криворізьке південне обєднане УПФУ Дніпропетровської області) заяву про призначення їй пенсії на пільгових умовах відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з відповідними документами ( в тому числі довідку про підтвердження пільгового стажу роботи в радгоспі ім.Ілліча та КСП ім.Ілліча, що була видана КСП ім.Ілліча та довідку про заробітну плату, що була видана архівним відділом Апостолівської районної державної адміністрації).

На підставі вказаної заяви та наданих документів пенсійним органом з 24.02.2007 року призначено позивачу пенсію відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку вона отримувала до 21 грудня 2015 року.

Розпорядженням УПФУ в Апостолівському районі від 23.12.2015 року вирішено провести утримання переплати з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50% щомісячно, починаючи з 01.01.2016 року (а.с.143).

Крім того, пенсійний орган припинив виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 21.12.2015 року, призначивши позивачу пенсію за віком, розмір якої на теперішній час складає 949 гривень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснила, що працівниками пенсійного органу в грудні 2015 року їй було повідомлено про наявність переплати сум пенсії, проте в результаті чого, в якому розмірі та за який період утворилась переплата їй повідомлено не було.

Вказане підтверджується як самим розпорядженням від 23.12.2015 року, (а.с.143), так і заявою позивача від 24.12.2015 року про згоду щодо проведення утримань (а.с.142), тексти яких не відображають ані підстав, ані розміру утримань.

Крім того пенсійним органом позивачу в грудні 2015 року повідомлено, що виплата пільгової пенсії призупинена через відсутність в неї права на пільгову пенсію, при цьому було запропоновано подати заяву про призначення пенсії за віком на загальних умовах.

Представником пенсійного органу вказаних обставин не спростовано, та не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів належного та своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про направлення оскаржуваного розпорядження, ознайомлення позивача з таким розпорядженням та розясненням його змісту, та в матеріалах справи такі докази відсутні. Як і відсутні докази припинення виплати позивачу пенсії на пільгових умовах саме за рішенням пенсійного органу.

З наведеного колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 на момент подання заяв про призначення їй пенсії за віком та проведення утримань з пенсії не була достеменно обізнана щодо наявності порушення її прав та інтересів, не розуміючи всіх наслідків їх подачі.

На неодноразові звернення позивача до пенсійного органу про розяснення підстав припинення виплати пільгової пенсії та проведення утримань з пенсії, відповідач лише в жовтні 2016 року своїм листом №П-83 від 24.10.2016 року повідомив позивачу про підстави припинення їй виплати пенсії на пільгових умовах, а також про підстави та розмір утримань з пенсії на підставі розпорядження. Переплата за період з 24 лютого 2007 року по 30 листопада 2015 року склала 134139,10 грн.

Так, в повідомленні було зазначено, що 27.10.2015 року УПФУ Дніпропетровської області провело зустрічну перевірку достовірності видачі довідки №129 від 07.06.2000 року щодо підтвердження факту роботи, та достовірності видачі довідки про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії №204 від 06.03.2007 року (а.с.24). За результатами перевірки довідки №129 від 07.06.2000 року встановлено наявність недостовірних відомостей, а саме: відповідно до вказаної довідки позивач працювала в радгоспі ім.Ілліча, КСП ім.Ілліча: з 10.01.1980 року по 23.05.1988 рік - дояркою, відповідно первинних документів в зазначений період: з листопада по грудень 1985 року позивачка не значиться; з жовтня по грудень 1986 року позивачка перебувала в декретній відпустці; з січня по грудень 1987 року позивачка не значиться; з січня по травень 1988 року позивачка не значиться. Підтвердити стаж роботи в радгоспі ім.Ілліча та КСП ім.Ілліча або спростувати його не має можливості, оскільки відсутні необхідні для цього первинні документи як в КСП ім.Ілліча, так і в архіві районної держадміністрації.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що оскільки існували підстави для припинення виплати позивачу пенсії на пільгових умовах у звязку з поданням позивачем в 2007 році недостовірних відомостей щодо наявності пільгового стажу і було прийнято розпорядження про утримання з позивача переплати суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону №1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до норм Закону №1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону №1058.

Проте, як зазначалось вище, рішення про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах у відповідності до вимог вказаної норми пенсійним органом не приймалось.

Пенсійним органом не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів встановлення подання ОСОБА_1 недостовірних відомостей стаж роботи при оформлені в 2007 році пенсії на пільгових умовах, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Посилання відповідача на ту обставину, що 21.01.2015 року ОСОБА_1 власноруч написала заяву про призначення їй пенсії за віком, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки в подальшому позивач намагалась відновити своє право на раніше призначену пенсію на пільгових умовах, проте в цьому їй пенсійним органом було відмовлено.

Колегія суддів вважає, що пенсійний орган, припинивши в грудні 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, призначену особі в лютому 2007 року, порушив принцип правової визначеності.

Обгрунтовуючи такий висновок, колегія суддів виходить із того, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком (в тому числі на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку), за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Позивач значний проміжок часу відкрито отримувала призначену їй пенсійним органом пенсію, право на яку пенсійним органом було визнано в 2007 році, та державний орган впродовж більш ніж восьми років не оспорював таке право.

Позивач, отримавши право на пільгову пенсію в 2007 році, мала законні сподівання на отримання такої пенсії і в подальшому. Пропрацював 20 років в тяжких (шкідливих) умовах праці та використавши право на пільгову пенсію, тобто зі зменшенням пенсійного віку, позивач припинила трудову діяльність.

На теперішній час ОСОБА_1 позбавлена права навіть на отримання мінімальної пенсії за віком, оскільки використавши право на пільгову пенсію, перестала працювати, у звязку з чим їй не вистачає загального стажу для отримання мінімальної пенсії за віком.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Приймаючи рішення по даній справі, колегія суддів керується також ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, за змістом якого, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що пенсійним органом протиправно припинено виплату позивачу пенсії на пільгових умовах, у звязку з чим таке право належить поновленню.

Щодо строку, з якого належить відновити виплату пільгової пенсії позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, який становить шість місяців. Цей строк обчислюється, якщо не встановлено інше, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом 21.04.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, що бере участь у справі.

Позивач в адміністративному позові взагалі не ставить питання про поновлення строку на звернення до суду, та згідно тексту позову та доданих до нього документів, колегія суддів не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом.

Таким чином, позовні вимоги належать задоволенню за шість місяців, що передували моменту звернення з позовом до суду, тобто з 21.10.2016 року.

Відповідності до ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4, переплата пенсій та грошової допомоги - сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством (в редакції станом на час виникнення спірних відносин).

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сімї тощо. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №.1788 є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї. пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на перерахунок пенсії має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, у якому працювала особа. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів може бути покладена як на підприємство (організацію), фізичну особу, які зокрема видають довідку про розмір заробітної плати, так і на пенсіонера, який подає документи для перерахунку пенсії.

Колегія суддів зазначає, що в разі виявлення територіальним органом ПФУ фактів виникнення переплати пенсії з вини пенсіонера, який умисно подав до ПФУ не правдиві дані про заробітну плату, територіальний орган ПФУ вправі застосувати приписи ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п.6 Порядку №6-4 та стягувати надміру сплачені суми на підставі рішення щомісячно у розмірі не більше 20% пенсії, в разі ж коли має місце переплата пенсійних коштів з вини іншої особи (не пенсіонера) грошові кошти стягуються за рішенням суду в порядку відшкодування майнової шкоди.

Відтак, при вирішенні питання щодо утримання з позивача сум переплати пенсії, Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повинно було фактично встановити, що позивач, подаючи документи для перерахунку пенсії діяла умисно, була освідомлена про те, що довідка підприємства містить неправдиві дані, та мала на меті отримання неправомірного доходу.

Однак, розпорядженням від 23.12.2015 року, управлінням не було встановлено внаслідок чого саме відбулась переплата пенсійних коштів: протиправних дій пенсіонера або неправомірних дій страхувальника. Вказане свідчить, що відповідач на час прийняття оскаржуваного рішення, не володів достатньою інформацією для вирішення питання щодо можливості утримання коштів, саме з пенсії ОСОБА_1, та відсутності підстав для ініціювання стягнення коштів в судовому порядку з інших осіб.

До того ж, як зазначалось вище, питання щодо стягнення надміру сплачених сумм повинно прийматись рішенням пенсійного органу, а не розпорядженням.

Крім того, вказане розпорядження не містить ні розрахунку, ні суми належної к утриманню, ні періоду, за який начебто утворилась переплата, ні розмір щомісячних утримань з пенсії.

Таким чином, вказане розпорядження є неправомірним, у звязку з чим позовні вимоги щодо його оскарження належать задоволенню.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року у справі №171/720/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення виплати їй пенсії за віком на пільгових умовах за період з 01.12.2015 року по 20.10.2016 року залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду в Апостолівському районі (правонаступником якого є Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити ОСОБА_1 з 21.10.2016 року виплату пенсії за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду в Апостолівському районі (правонаступником якого є Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) від 23.12.2015 року про утримання з пенсії ОСОБА_1 переодержану суму пенсії.

Зобовязати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1 грошові кошти, утримані з її пенсії на підставі розпорядження від 23.12.2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 28 листопада 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: С.Ю. Чумак