Справа № 342/1051/17
Суддя: Федів Л.М.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 342/1051/17
Провадження № 2-а/342/57/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) Визнати неправомірною відмову відповідача ОСОБА_3 обєднане Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці; 2) Зобов'язати ОСОБА_3 обєднане Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1984 року по 29.04.1986 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року; 3) Зобов'язати ОСОБА_3 обєднане Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити йому перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 16.12.2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат; 4) Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 12.12.1992 року до 15.12.2016 року позивач працював суддею Городенківського районного суду Івано-Франківської області, суддею апеляційного суду Івано-Франківської області. На підставі Рішення Вищої ради юстиції за № 3171/0/15-16 від 08.12.2016 року, наказом голови Апеляційного суду Івано-Франківської області №03-04/257 від 14.12.2016 року, позивач був звільнений з займаної посади у звязку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 ОСОБА_4 України. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно до протоколу відповідача №1211 від 20.12.2016 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 88 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В протоколі до розпорядження зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 31 рік 11 місяців 25 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж (24 роки 5 днів). При цьому відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді (24 роки 5 днів). Не зарахував при цьому календарний період проходження строкової військової служби (1 рік 11 місяців 25 днів). Між тим, згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Крім того, відповідач не взяв до уваги те, що Наказом голови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2014 року за № 03-04/197 з 12 жовтня 2014 року встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 25 років. 06 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88 % на 90 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. 05.10.2017 року відповідачем відмовлено позивачу в перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% на 90% щомісячного утримання судді, яка відповідає посаді, на якій позивач працював. ОСОБА_1 вважає неправомірною відмову відповідача про перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явився. В адміністративному позові просив справу слухати у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомлений.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 14.05.1984 р. по 29.04.1986 р. позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, що стверджується копією військового квитка серія НК № 4729301.

Згідно копії диплому серія УВ № 748374, виданого 25 червня 1990 року встановлено, що ОСОБА_1 в 1986 році вступив до Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського і в 1990 році закінчив повний курс названого інституту за спеціальністю правознавство; рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25.06.1990 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста. 01.09.1986 року ОСОБА_1 зарахований студентом 1-го курсу денного факультету Харківського юридичного інституту, 30.06.1990 року - відрахований у звязку із закінченням інституту, що слідує із копії трудової книжки ОСОБА_1 серія БТ-І № 3499897.

З 12.12.1992 року по 05.12.2012 року позивач працював суддею Городенківського районного суду Івано-Франківської області, а з 06.12.2017 року по 15.12.2016 року - суддею Апеляційного суду Івано-Франківської області, що стверджено копією Рішення Івано-Франківської обласної ОСОБА_5 народних депутатів ХХІ скликання (дванадцята сесія) від 11.12.1992 року «Про обрання народних депутатів», копією Постанови Верховної ОСОБА_5 України «Про обрання суддів» від 16.10.2012 року № 5448-VI, копією Наказу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року, копіє трудової книжки ОСОБА_1 серія БТ-І № 3499897.

Згідно Рішення Вищої ради юстиції за № 3171/0/15-16 від 08.12.2016 року, Наказу голови Апеляційного суду Івано-Франківської області №03-04/257 від 14.12.2016 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 був звільнений із посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про відставку та відрахований із складу Апеляційного суду Івано-Франківської області.

З копії протоколу ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №1211 від 20.12.2016 року вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 88 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. В протоколі до розпорядження зазначено, що загальний трудовий стаж (повний) складає 31 р. 11 м. 25 д. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді (24 років 00 місяці 05 дні).

Згідно копії відповіді ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 72/С-15 від 15.10.2017 року на звернення ОСОБА_1 встановлено, що відповідачем відмовлено позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці половину часу навчання за денною формою та періоду проходження строкової військової служби, оскільки немає підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 19 ОСОБА_4 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_4 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення ОСОБА_6 Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення ОСОБА_6 Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм ОСОБА_4 України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення ОСОБА_6 Суд України зазначив, що за змістом статті 126 ОСОБА_4 України положення ч.3 статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 статті 14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, чинних на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення ОСОБА_6 Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені ОСОБА_4 України та Законом України «Про статус суддів». Згідно ч.1 статті 130 ОСОБА_4 України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення ОСОБА_6 Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 ОСОБА_4 України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Рішенням ОСОБА_6 Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утриманнясудді.

При цьому ОСОБА_6 Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить ОСОБА_4 України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення ОСОБА_6 Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакціїЗакону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, передбачало право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах, період проходження строкової служби.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14 які відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 03.09.2005 р. № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 58 ОСОБА_4 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_4 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 ОСОБА_4 України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_4 України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року ОСОБА_6 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_4 України, ОСОБА_6 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". ОСОБА_6 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_6 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення ОСОБА_6 Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд ОСОБА_6 Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 88% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, порушив вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1984 року по 29.04.1986 року, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року, що дає право на отримання ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 16.12.2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 72, 158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про перерахунок ОСОБА_1 призначеного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1984 року по 29.04.1986 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року.

Зобов'язати ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 16.12.2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Городенківський районний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у випадку застосування частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя Федів Л.М.