Справа № 591/5261/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р.Справа № 591/5261/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2017р. по справі № 591/5261/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі-відповідач, Сумське об'єднане УПФУ Сумської області), в якому просив: визнати протиправними та дискримінаційними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення з 01.09.2017 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахування та виплати пенсії; зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахування пенсії та виплату пенсії з 01.09.2017 року, сплатити заборгованість, яка виникла з 01.09.2017 року.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області в частині припинення з 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії. Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 вересня 2017 року та виплатити виниклу заборгованість з пенсійних виплат, що утворилася починаючи з 01.09.2017 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просив залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЄ №292491.

Із копії довідки від 24.11.2014 року вбачається, що відповідач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з району проведення антитерористичної операції із зазначенням адреси: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії довідки від 04.09.2015 року вбачається, що відповідач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з району проведення антитерористичної операції із зазначенням адреси проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

12 грудня 2016 року позивач зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією паспорта позивача.

13 грудня 2016 року позивач звернувся до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення йому пенсії на загальних підставах, після чого йому розпочалися виплати пенсії.

08 вересня 2017 року позивач отримав від відповідача листа про призупинення з 01.09.2017 року виплати пенсії у зв'язку з відсутністю рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік відповідно до п. 4 ст. 8 постанови КМУ від 01.10.2014 року № 509.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №1-32/2009 від 07.10.2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування № 1058-1У від 09.07.2003 року ( надалі Закон № 1058-1У ) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону № 1058-1У, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи.

Як свідчать матеріали справи, з 04.09.2015 року по 12.12.2016 року позивач був на обліку Управління як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на підставі довідки №2, де адресою проживання ( тимчасової реєстрації) було вказано: АДРЕСА_2.

У цей період питання призначення та виплати позивачу пенсії як внутрішньо переміщеній особі було врегульовано саме Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, а також Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-УІІ від 20.10.2014 року.

13 грудня 2016 року ДСЗН Сумською міською Радою позивачу видано довідку №4852 від 13.12.2016 року, про те, що позивач дійсно не знаходиться на обліку як одержувач соціальних допомог та компенсацій.

12 грудня 2016 року Виконавчим комітетом Сумської міської Ради позивача знято з реєстрації місця проживання у м. Луганську та зареєстровано нове місце постійного проживання, а саме: АДРЕСА_3, що підтверджується відповідними штампами в паспорті громадянина України. Паспорт з новою реєстрацією позивачу видано на руки 13.12.2016 року.

З моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи, характер правовідносин між ним та Пенсійним фондом України змінився, а тому з цього часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (перерахунку) пенсій внутрішньо переміщеним особам. З цього моменту у позивача знов виникло право на отримання пенсії на загальних підставах.

Посилання відповідача на те, що він не здійснює виплату пенсії позивачу та останній не перебуває на обліку як пенсіонер не заслуговують на увагу, оскільки з листа від 17.08.2016 року вбачається, що саме відповідач висунув вимогу до позивача щодо явки до Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області для відкриття рахунку та заміни пенсійного посвідчення.

Крім того, з листа Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області від 08.09.2017 року вбачається, що відповідач повідомив позивача про призупинення виплати позивачу пенсії з 01.09.2017 року з тих підстав, що у документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України не має відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці з якої здійснене внутрішне переміщення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні підстави встановлені Законом України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для призупинення виплати пенсії позивачу у вересні 2017 року.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2017р. по справі № 591/5261/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 01.12.2017 р.