Справа № 813/3023/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року № 813/3023/17

о 17 год., 01 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 , представник Терешенко К.О.
про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у якому просив:

- Визнати протиправним і скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 223 від 26.09.2016 року в частині продовження строку дії не чинного контракту від 25.09.2013 року стосовно ОСОБА_1 ;

- Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами та закінченням дії строку контракту від 25.09.2013 року за п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до пункту 3 вказаного Контракту, такий є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки тобто до 25 вересня 2016 року.

08 червня 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з Рапортом про звільнення його з військової служби за пунктом «а» частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та подав письмовий запит про роз`яснення причин тримання на військовій службі у частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.

В липні 2017 року, позивач отримав усну відповідь від командира військової частини НОМЕР_1 , про неможливість розірвати контракт.

Також позивач зазначає, що його мама ОСОБА_2 перебуває на пенсії по інвалідності. Небезпечність її хвороби полягає у раптових ускладненнях та потребує негайної сторонньої допомоги. В силу складених сімейних обставин виникла необхідність постійного стороннього догляду та опіки, що й стало основною причиною відмови від військової кар`єри позивача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача полягає в тому, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Позивач дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на підставі укладеного контракту з 25 вересня 2013 року, дію якого продовжено до закінчення особливого періоду наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2016 року №223.

8 червня 2017 року позивачем подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби в запас відповідно до підпункту «а» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту 26.09.2016 року.

03 липня 2017 року позивачу було надано відповідь, що відповідно до вимог пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом 2 частини 3 цієї ж статті та частиною 8 статті 26 цього ж Закону.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові пояснення та докази, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

25 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Згідно п. 3 вказаного Контракту, такий є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки, тобто до 25 вересня 2016 року.

26.09.2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №223, продовжено дію вказаного вище контракту до закінчення особливого періоду.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, Постановою КМ України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 року за № 413, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

У разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший укладений з ним контракт припиняється, а з таким військовослужбовцем укладається новий контракт для проходження відповідного виду військової служби на строк, визначений частиною другою статті 23 цього Закону.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України;

е) через службову невідповідність;

є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції»;

ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі;

й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу);

к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;

л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»;

м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Згідно Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини в тому числі:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об`єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим же Кодексом.

Ухвалою суду позовна вимога - визнати протиправним і скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 223 від 26.09.2016 року в частині продовження строку дії не чинного контракту від 25.09.2013 року стосовно ОСОБА_1 , залишена без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Судом не враховуються обґрунтування позивачем позовних вимог в частині - зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами та закінченням дії строку контракту від 25.09.2013 року за п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки строк дії вищевказаного контракту від 25.09.2013 року продовжений до 2018 року

Щодо підстав припинення згаданого контракту за сімейними обставинами, суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, а саме відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю позивача.

Інші докази надані позивачем, що підстав припинення контракту за сімейними обставинами, не відповідають вказаним вимогам, відповідно судом не враховуються.

Відповідно в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов`язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем не зроблено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем по даній справі правомірність своїх рішень та дій підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача по даній справі, задоволенню не підлягають повністю.

Згідно ст. 94 КАС України, судові витрати та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 04.12.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.