Справа № 809/964/17
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2017 р. Справа № 809/964/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Могили А.Б.

за участі:

секретаря судового засідання Цугорки Н.І.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 26.06.2017,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 26.06.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті планової виїзної документальної перевірки Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром", є необґрунтованими, а тому податкові повідомлення рішення №№ ,НОМЕР_1, , від 26.06.2017, винесені за результатами перевірки, а також адміністративного оскарження, підлягають до скасування.

Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях. Суду пояснили, що всі відображені у податковому обліку підприємства господарські операції носили товарний характер та були спрямовані на настання реальних наслідків. Висновок податкового органу про неможливість реального здійснення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр ґрунтується на неповно зясованих обставинах та спростовується відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. На момент укладення позивачем договору з Товариством з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр, правоздатність якого, як юридичної особи, підтверджувалася його установчими документами, було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, які передбачені законодавством для такого виду договорів, дотримано вимог щодо письмової форми правочину. Сторонами договору повністю виконані його умови, а тому висновки відповідача про те, що даний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків є безпідставними.

Сума податку на доходи фізичних осіб була визначена позивачем самостійно, під час нарахування заробітної плати та інших виплат працівникам, а не в ході проведення перевірки податковим органом. З огляду на дану обставину, відповідачем невірно визначено розмір штрафних санкцій, так як у спірних правовідносинах, штрафні санкції підлягали застосуванню в розмірах, визначених положеннями ст. 126 Податкового кодексу України, залежно від строку затримки сплати самостійно визначеного зобов'язання. При цьому, контролюючим органом невірно визначено розмір кредитованого сальдо, що також, вплинуло на розмір штрафних санкцій.

В акті перевірки № 446/09-19-14-01-01/32360815 від 06.06.2017 невірно розраховано поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води Комунального підприємства, оскільки вказані дані не співпадають з рішеннями виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та обліковою документацією позивача.

Протиправно визначені контролюючим органом і грошове зобовязання по екологічному податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах. Відповідно до п 3.6 Правил за розміщення осадів та мулів (відходів), що утворюються на очисних спорудах каналізації, на спеціально обладнаних спорудах для їхньої подальшої обробки (мулові площадки, мулові пруди, осадонакопичувачі, компостні площадки, піскові площадки тощо), які знаходяться на балансі підприємства, збір за забруднення навколишнього природного середовища у цій частині не стягується за умови наявності погодженого з територіальними органами Мінекоресурсів України перспективного плану заходів щодо їх подальшої утилізації або знешкодження. У звязку з наведеним, екологічний податок за розміщення відходів підприємством не сплачувався. Технологічний інженер Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" вказав, що для запобігання попадання забруднень в підземні води, днище та стіни мулових майданчиків зроблені з бетону. В роботі 12 майданчиків, щомісячно один майданчик звільняється від осаду і один наповнюється. Осад зневоднюється та вивозиться на територію очисних споруд для подальшого підсихання. Тобто, посилання відповідача на розміщення та зберігання Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" відходів є необґрунтованими, оскільки шлам та зневоднений осад перебувають у технологічному процесі їх переробки у добриво. Просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судове засіданні не зявилися. У минулому судовому засідання адміністративний позов не визнали з підстав, зазначених у поданому запереченні. Суду пояснили, що за наслідками проведеної перевірки позивача встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр укладено договір щодо придбання обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів. В свою чергу вказаний товар Товариство з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал. Однак, як вбачається з пояснень директора Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал ОСОБА_4, вона була формальним директором і реальної участі у здійсненні фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал не приймала. Згідно даних АРМ Митниця та даних поданих ТОВ Орентал податкових декларацій з ПДВ останнє не здійснювало імпорт вищезазначених товарів. Таким чином, Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" завищено податковий кредит на суму 349 231, 37 грн.

Окрім цього, Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" занижено податкові зобовязання з ПДВ внаслідок включення до собівартості матеріалів палива та електроенергії на понаднормативні витрати води.

На підставі наведеного, винесено податкове повідомлення рішення № від 26.06.2017, яким позивачу визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість в сумі 1 011 199 грн.

За період з 01.01.2015 по 30.09.2016 позивачем не сплачувався екологічний податок за розміщення відходів на власній території, а саме зневодненого осаду на мулових майданчиках с. Ямниця та шламу водоочистки на шламонакопичувачі, що знаходиться в с. Черніїв. Як наслідок, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26.06.2017 та № НОМЕР_3 від 26.06.2017, якими Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначені грошові зобов"язання за платежем - надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах в сумі 12 896,08 грн. та 1 017 208,97 грн.

В ході проведення перевірки, також встановлено, що Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" несвоєчасно та не в повному обсязі перераховувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб. На підставі ст. ст.127, 129 Податкового кодексу України, податковим повідомленням - рішенням за № від 26.06.2017 до Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" застосовані штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб та нараховано пеню в загальному розмірі 99 231,67 грн.

Вищевказані порушення платником податку стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, які є правомірними, прийнятим контролюючим органом у відповідності до вимог законодавства. В задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає наступне.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2016.

За результатами перевірки складено акт за № 446/09-19-14-01-01/32360815 від 06.06.2017, яким встановлено, що Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" порушено: 1) п.п. 140.5.9 п. 140.5 ст. 140 розділу III Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму відємного значення обєкту оподаткування з податку на прибуток сумі 3 044 852 грн., у тому числі: за 2015 рік в сумі 2443073 грн.; 9-ть місяців 2016 року в сумі 601779 грн., зокрема за : 1-й квартал 2016 року на 182062 грн., 2-й квартал 2016 року на 230305 грн., 3-й квартал 2016 року на 189412 грн.; 2) п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, ст.186, п.189.1 ст.189, п. 187.1. ст. 187, п.188.1ст.188, п. 198.1 ст.198, п.198.3 ст.198, п. 198.5 п.198.6 ст.198, п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму сумі 674 079 грн., у тому числі: за січень 2015 року - 12 417 грн., лютий 2015 року - 9345 грн., березень 2015 року - 11968 грн., квітень 2015 року - 7834 грн., липень 2015 року - 453235 грн., серпень 2015 року - 29551 грн., вересень 2015 року - 18313 грн., листопад 2015 року - 36679 грн., грудень 2015 року - 4705 грн., січень 2016 року - 3021 грн., лютий 2016 року - 2246 грн., березень 2016 року - 7964 грн., квітень 2016 року - 4448 грн., травень 2016 року - 13529 грн., червень 2016 року - 10461 грн., липень 2016 року - 20997 грн., серпень 2016 року - 7043 грн., вересень 2016 року - 20233 грн.; 3)п.168.1 ст.168, п.171.1, п.171.2 ст.171 п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в результаті чого сума податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб за даними перевірки складає 2999290,47 гривень; за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб нараховано пеню з рахунку 120% від облікової ставки Національного банку України, діючої на день строку погашення податкового зобовязання, за кожен день прострочення; п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України - подання з недостовірними відомостями та з помилками податкових розрахунків форми №1ДФ; п.п. 242.1.3, п. 242.1 ст.242 Податкового кодексу України, чим занижено сплату екологічного податку на загальну суму 824084,04 грн., з них за 2015 рік - 437203,7 грн., за 9 місяців 2016 року - 386880,3 грн. (т. І а.с. 29 -105).

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесено наступні податкові повідомлення - рішення:

- № від 26.07.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 011 119 грн., з яких 674 079 грн. податкове зобовязання та 337 040 грн. штрафні санкції;

- № від 26.06.2017, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 99 231,67 грн., з яких 96422,69 грн. штрафні санкції та 2 808, 98 грн. пеня;

-№ від 26.06.2017, яким визначено суму грошового зобов'язання з екологічного податку у розмірі 12 896,08 грн., з яких 10 316,86 грн. податкове зобовязання та 2 579, 22 грн штрафні санкції;

- № від 26.06.2017, яким визначено суму грошового зобов'язання з екологічного податку у розмірі 1 017 208,97 грн., з яких 813 767,18 грн. податкове зобовязання та 203 441,79 грн. штрафні санкції (т. І а.с. 176, 193 - 195).

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення рішення за № НОМЕР_4, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 674 079 грн. та 337 040 грн. штрафні санкції, суд зазначає наступне.

Як зазначено в акті перевірки, посадовими особами Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" надано статистичну звітність за формою 4 - НКП водопостачання/водовідведення Звіти про обсяги натуральних показників ліцензіатів з централізованого водопостачання та/або водовідведення та довідку про витрати і втрати води за 2015 рік та 9 місяців 2016 року.

За 2015 рік Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" піднято води 20 738 292 м.куб., подано води в мережу - 18 298 973 м.куб., реалізація води 9 366 654, 50 м.куб., втрати води - 7 139 946 м.куб.

Поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" за період з 01.01.2015 по 26.10.2015 складали 298,83 м.куб/1000 м.куб. поданої питної води (29,883%), які затверджені рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 - Франківської міської ради від 04.06.2013 №299 Про затвердження Поточних індивідуальних нормативів використання питної води в Комунальному підприємстві "Івано-Франківськводоекотехпром".

Поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" за період з 27.10.2015 по 31.08.2016 складають 280 м.куб/1000 м.куб. піднятої води (28,0%), які затверджені рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 - Франківської міської ради від 13.10.2015 №599 Про затвердження технологічних нормативів використання питної води Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром".

За 9 місяців 2016 року Комунальним підприємством "Івано- Франківськводоекотехпром" піднято води 13 862 274 м./куб., подано води в мережу - 12 233 805 м.куб., реалізовано води - 7 065 635,9 м.куб., втрати води становили - 4 490 537 м.куб.

Поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" за період з 01.09.2016 по 30.09.2016 складали 279,11 м.куб./1000 м.куб. піднятої води (27,911%), які затверджені рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 - Франківської міської ради від 01.09.2016 №598 Про затвердження поточних технологічних нормативів використання питної води Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром".

До повної собівартості послуг з водопостачання за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 було включено статті Матеріали, Електроенергія та Паливо на загальну суму 22 993, 646 грн., в межах норми використання води до собівартості включено суму витрат 21 457 255 грн., понаднормативні витрати води -1 620 532 грн.

На підставі наведеного, контролюючим органом зроблено висновок, про те, що понаднормативні втрати води не належать до господарської діяльності позивача, оскільки індивідуальні технологічні нормативи використання питної води Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" затверджуються рішеннями виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Судом зясовано, що виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення Про затвердження Поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води КП "Івано-Франківськводоекотехпром", а саме:

- від 04.06.2013 за № 299, яким затверджено поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води в КП Івано-Франківськводоекотехпром погоджені до 2015 року в розмірі 386,93 метри кубічних на 1000 метрів кубічних поданої води;

- від 13.10.2015 за № 599 на 2015-2020 роки втрати води у водопровідному господарстві 280,0 метри кубічних на 1000 метрів кубічних піднятої води; технологічні витрати питної води в системах водопостачання -159,27 метри кубічних на 1000 метрів кубічних піднятої води; технологічні витрати питної води в системах водовідведення -17,48 метри кубічних на 1000 метрів кубічних відведених стічних вод;

- від 01.09.2016 за № 598 на 2016-2021 роки для втрат питної води в системах водопостачання 279,11 метри кубічних на 1000 метрів кубічних піднятої води; для технологічних витрат питної води в системах водопостачання 115,23 метри кубічних на 1000 метрів кубічних піднятої води; для технологічних витрат питної води в системах водовідведення - 17,95 метри кубічних на 1000 метрів кубічних відведених стічних вод.

В акті перевірки № 446/09-19-14-01-01/32360815 від 06.06.2017 вказано, що розрахунок поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води у Комунального підприємства проводилися саме на підставі рішень виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.06.2013 за № 299, від 13.10.2015 за № 599, від 01.09.2016 за № 598.

Проте, відомості щодо поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води у Комунального підприємства, зазначені в акті перевірки № 446/09-19-14-01-01/32360815 від 06.06.2017, відрізняються від даних, затверджених рішеннями виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та від даних відповідної облікової документації позивача.

Таким чином, посилання контролюючого органу на те, що Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість на суму 324 106 грн., внаслідок включення до вартості матеріалів палива та електроенергії на понаднормативні витрати види є помилковими, оскільки ґрунтуються на недостовірних даних, відмінних від тих, які зазначені у вищезгаданих рішеннях виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та офіційних документах позивача, представлених ним суду.

Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, інформацію про індивідуальні технологічні нормативи використання питної води ним отримано усно від посадових осіб Підприємства.

Суд зазначає, що будь яка інформація зазначена в акті перевірки повинна ґрунтуватися та підтверджуватися письмовими доказами, здобута у встановленому законом порядку. Проте, при перевірці Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" контролюючим органом вищевказаного дотримано не було, відомості про поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води за період з 01.01.2015 по 30.09.2016, на підставі яких збільшено суму грошово зобовязання по податку на додану вартість, ґрунтуються на непідтверджених обставинах, які не можуть слугувати підставою для нарахування податкового зобовязання.

Діяльність суб'єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів № 1380/5 від 23 червня 2010 року дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 № П-278/10.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що контролюючим органом невірно визначено поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води за період з 01.01.2015 по 30.09.2016, суд не може перебирати повноваження Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та самостійно перераховувати суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 від 26.06.2017, в частині збільшення Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість в сумі 488 272 грн. (в тому числі штрафних (фінансових) санкцій) є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу висновку відповідача щодо нікчемності правочину між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр, як наслідок винесення податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 26.06.2017, яким збільшено грошове зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 522 847 грн. суд зазначає наступне.

Між Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр (Постачальник) укладено договір купівлі - продажу за № IF/EPC/G/23 від 14.05.2015, згідно якого Постачальник зобовязується поставити та передати товар, а Покупець прийняти товар та оплатити його на умовах договору (пункт 1.1 договору) ( т. ІІ, а.с. 76- 77).

Позивачем згідно додатку 1 до Договору № IF/EPC/G/23 від 14.05.2015 придбано у Товариства з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 на суму 46 778, 60 доларів США та дві штуки устаткування для промислового прочищення труб та каналів - Машина R140В на загальну суму 36 263 доларів США. Загальна сума складає 99 649, 92 доларів США, у тому числі ПДВ 16 608 доларів США ( т. ІІ, а.с. 78).

Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією податкової накладної № 32 від 12.06.2015 (т. ІІ, а.с.87).

На виконання умов Договору № IF/EPC/G/23 від 14.05.2015 Товариством з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр виписано видаткову накладну № РН-00238 від 12.06.2015 (т.ІІ, а.с.89).

Згідно акту прийому-передачі обладнання до Договору № IF/EPC/G/23 від 14.05.2015 Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" отримало від Товариства з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр вищевказаний товар (т. ІІ, а.с. 85).

Однак, дані первинні документи не взяті відповідачем до уваги, оскільки, як зазначено в акті перевірки, Товариство з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр придбало у Товариства з обмеженою відповідальність Орентал обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів - Машина R140В. Ідентифікувати постачальника вищевказаного товару не можливо, так як до складу податкового кредиту Товариства з обмеженою відповідальність Орентал включено податкові накладні від постачальників товарів та послуг, які відмінні від тих, що було в подальшому реалізовано на адресу Товариства з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр, що ставить під сумнів реальність господарської операції. Тобто, фактично Товариством з обмеженою відповідальність Орентал проведено реалізацію Товариству з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр товару невідомого походження, який по ланцюгу постачання реалізовано позивачу, що як наслідок доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару.

На підставі вказаних відомостей відповідач дійшов висновку, що договір купівлі - продажу за № IF/EPC/G/23 від 14.05.2015, укладений між позивачем та Товариство з обмеженою відповідальність Ротенберг - Центр, не спрямований на реальне настання юридичних наслідків.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Орентал зареєстровано Білоцерківським міськрайонним управлінням юстиції Київської області від 31.03.2015, перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області з 01.04.2015 року. Керівник - головний бухгалтер ОСОБА_6. Основні засоби на підприємстві відсутні.

В ході аналізу податкової звітності, контролюючим органом встановлено, що 20.05.2015 Товариство зареєстровано платником ПДВ. Реєстрацію платника ПДВ, у зв'язку із внесенням до ЄДР запису про відсутність за місцезнаходженням анульовано 15 жовтня 2015 року.

У Єдиному державному реєстрі судових розслідувань знаходяться справи, які розглядаються Богунським районним судом м. Житомира: №295/17661/15-к (провадження кс/295/6522/15), №295/56/16-к (провадження 1-кс/295/23/16), №295/40/16-к (провадження кс/295/9/16).

Слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира встановлено, що в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Житомирській області знаходиться кримінальне провадження № 0000030, яке 18.05.2015 зареєстроване в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

У ході досудового розслідування зясовано, що на території м. Києва діє група осіб, яка використовуючи реквізити субєктів господарювання, здійснює протиправну діяльність, спрямовану на надання послуг по незаконному формуванню податкового кредиту, підробку документів, створення транзитних підприємств для прикриття власної незаконної діяльності, використання завідомо підроблених документів та пособництво в ухиленні від сплати податків підприємствами вигодонабувачам.

Суть злочинної схеми полягає у наданні послуг по ухиленню від сплати податків, шляхом незаконного формування податкового кредиту від фіктивних субєктів підприємницького діяльності, створенні ланцюга транзитних та фіктивних субєктів підприємницького діяльності, що начебто купують товари (формують податковий кредит) одне в одного. По рахункам підприємств проводиться перерахування безготівкових коштів з подальшим зняттям їх з рахунків та поверненням в готівковому вигляді реально діючим субєктам підприємницької діяльності за мінусом відсотків. За таких обставин, фінансовим результатом використання даної злочинної схеми є несплата податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарської діяльності з продажу товарів (робіт, послуг), що в свою чергу призводить до фактичного ненадходження до державних бюджетів коштів в особливо великих розмірах.

За адресою проживання учасника зазначеної групи осіб, а саме особи, яка фактично виконувала функції бухгалтера конвертаційного центру на виконання ухвали Богунського районного суду від 17.12.15 проведено обшук. В результаті проведеного обшуку, крім іншого, виявлено 116 печаток, реквізити яких використовувалися з метою формування незаконного податкового кредиту з ПДВ та надання послуг по ухиленню від сплати податків для підприємств-вигодонабувачів, серед яких вилучено печатку ТОВ Орентал. Вказані підприємства пов'язані між собою особами, які фактично використовують їх реквізити для формування незаконного податкового кредиту з ПДВ.

Слідчим в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 14.01.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191 та ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, допитано як свідка ОСОБА_4.

Згідно протоколу допиту свідка від 09.08.2017, ОСОБА_4 пояснила, що за грошову винагороду підписала ряд документів, при цьому з їх змістом не ознайомлювалася. При цьому зазначила, що підприємницькою діяльністю свідок не займалася. Видаткові накладні від 12.06.2015 за № 1206/43, згідно якої ТОВ Ротенбергер-Центр придбав товар у ТОВ Орентал на загальну суму 999 960 грн. у тому числі ПДВ 166 660 грн., №806/8 від 08.06.2015 на суму 871 443 грн., № 2605/28 від 26.05.2015 на суму 65 742 грн., № 906/18 від 09.06.2015 на суму 159 672 грн., № 1106/30 від 11.06.2015 на суму 120 432 грн., а також договір купівлі - продажу за № 1 від 20.05.2015, який укладений між ТОВ Орентал в особі директора ОСОБА_4 та ТОВ Ротенбергер Центр в особі директора ОСОБА_7, підписано не нею, а іншою особою (т. ІІІ а.с. 66-70).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

У відповідності до частин першої та другої статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обовязки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом а пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є наявність ділової мети.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, враховуючи покази свідка ОСОБА_4 Товариство з обмеженою відповідальністю Орентал знаходилося поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені Товариства невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Немає відомостей щодо уповноваження інших осіб на вчинення дій від імені Товариства.

Суд виходить із того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 12.01.2016 в справі № 21-3706а15.

Суд не може взяти до уваги надані позивачем на підтвердження реального характеру товарних операцій письмові докази, а саме: податкові та видаткові накладні, та інші бухгалтерські документи, оскільки самі по собі вони можуть свідчити тільки про належне оформлення господарських операцій, а не про їх дійсний товарний характер.

Згідно наданих представниками сторін первинних документів, Товариство з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр придбало обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів - Машина R140В у Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал.

При цьому, як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр це єдиний офіційний представник компанії Rothenberg Werkzeug AG в Україні, яка є безпосереднім виробником придбаного позивачем обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів - Машина R140В (т. 3 а.с. 56- 57).

Суд вважає, що можливості ввезення вказаного товару на митну територію України саме Товариством з обмеженою відповідальністю Орентал, з урахуванням пояснень з протоколу допиту свідка ОСОБА_4, не було.

Крім цього, використання обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів - Машина R140В не відповідає виду господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал.

Як зазначено відповідачем та не заперечується позивачем дане устаткування виготовлено у лютому 2015 року та ідентифікується за унікальним серійним номером.

Відповідно до листа Державної фіскальної служби України від 14.07.2017 за № 14008/5/99-99-07-03-01-16 інформація щодо митного оформлення зовнішньоторговельних операцій Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал - придбання обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів - Машина R140В у 2014 2015 роках не виявлена. Пошук інформації здійснювався за кодом ЄДРПОУ, контекстними назвами та серійними номерами обладнання та устаткування згідно електронних копій митних декларацій Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС станом на 10.08.2017.

Наведені обставини у сукупності та взаємозв'язку з фактами наведеними у протоколі допиту свідка ОСОБА_4 від 09.08.2017 свідчать про здійснення операції, яка полягала у купівлі Товариством з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр обладнання для прочищення труб водою під високим тиском Роджет 130/160 та устаткування для промислового прочищення труб та каналів у Товариства з обмеженою відповідальністю Орентал без реального її виконання, що як наслідок виключає можливість придбання вищевказаного товару позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр та правомірність відображення у податковому обліку позивача і формування податкового кредиту.

Згідно ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 5 березня 2012 року у справі за № 21-421а11 зазначено, що податкові накладні, виписані за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності відповідних господарських товариств, зокрема й у підписанні будь- яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У відповідності до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач, на переконання суду, належними доказами підтвердив формальний характер господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю Ротенберг - Центр, а тому Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" в порушення податкового законодавства завищено податковий кредит в загальній сумі 349 231, 37 грн.,

Враховуючи наведене, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 26.06.2017, яким Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" збільшено грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 488 272 грн. прийняте відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо правомірності винесення податкових повідомлень рішень за № від 26.06.2017 та за № від 26.06.2017, якими збільшеного суму грошового зобов'язання з екологічного податку у розмірі 12 896,08 грн. та 1 017 208,97 грн. відповідно, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в результаті здійснення Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" своєї господарської діяльності утворюються відходи шлам водоочистки, зневоднений осад, які зберігаються в шламонакопичувачі та на мулових картах, що знаходяться на територіях підприємства.

Як зазначено в акті перевірки, за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" здійснювалося накопичення та розміщення відходів зневодненого осаду в кількості 25 697, 4 т., шламу водоочистки 324, 66 т. За вказаний період позивачем задекларовано екологічного податку, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 936 952, 80 грн.

Контролюючим органом вказано, що за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 позивачем не сплачувався екологічний податок за розміщення відходів на власній території, а саме зневодненого осаду на мулових майданчиках с. Ямниця та шламу водоочистки на шламонакопичувачі, що знаходиться в с. Черніїв.

Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати екологічного податку встановлено його заниження на загальну суму 824 084,11 грн., з яких 437 203, 7 грн. за 2015 рік та 386 880, 3 грн. за 9 місяців 2016 року.

Позивачем екологічний податок за розміщення відходів не сплачувався з посиланням на приписи п. 3.6 Правил приймання стічних підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2002 року за № 403/6691 та затверджені Наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року за № 37.

Відповідно до п 3.6 Правил за розміщення осадів та мулів (відходів), що утворюються на очисних спорудах каналізації, на спеціально обладнаних спорудах для їхньої подальшої обробки (мулові площадки, мулові пруди, осадонакопичувачі, компостні площадки, піскові площадки тощо), які знаходяться на балансі Водоканалу, збір за забруднення навколишнього природного середовища у цій частині не стягується за умови наявності погодженого з територіальними органами Мінекоресурсів України перспективного плану заходів щодо їх подальшої утилізації або знешкодження.

Начальником Державного управління охорони навколишнього природнього середовища в Івано-Франківській області погоджено перспективний план заходів щодо утилізації та знешкодження осаду стічних вод станції аерації Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" (т. ІІ, а.с. 95 - 96).

Відповідно до п. і) ч. 1 ст. 17 Закону України Про відходи (в редакції чинній на момент проведення перевірки) суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів.

Підпунктом 14.1.57 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент проведення перевірки) екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Порядок обчислення, сплати, ставки, подання податкової звітності з екологічного податку регулюється розділом VІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 240.1.3 пункту 240.1 статті 240 Податкового кодексу України, платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Згідно з пп. 14.1.223 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Поняття розміщення відходів, наведене у Податковому кодексі України визначається як постійне перебування або захоронення відходів . Тобто відповідне поняття пов'язане саме з утилізацією, видаленням чи захороненням і не містить в собі поняття обробки відходів. Зберігання та захоронення відходів в розумінні Податкового кодексу України, обробки останніх, не передбачає, адже утилізація, видалення самі по собі не передбачають виготовлення нового продукту, в той час як саме на переробку відходів, серед іншого, спрямована діяльність позивача.

Відповідно до пп. 242.1.3 п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання.

Судом зясовано, що згідно державних актів серії ЯЯ за № 126703 та серії ЯЯ № 080893 територія станції аерації, яка знаходиться в селі Ямниця Тисменицького району та станція водочисних споруд в с. Черніїв використовується позивачем на праві постійного користування землю.

Не є платниками податку за розміщення відходів суб'єкти господарювання, які розміщують на власних територіях (об'єктах) виключно відходи як вторинну сировину (п.п. 240.5 ст. 240 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, територія станції аерації, яка знаходиться в селі Ямниця Тисменицького району та станція водочисних споруд в с. Черніїв використовується саме для водозабезпечення та очищення стічних вод, а не для зберігання відходів, адже основне призначення спеціально відведених місць чи об'єктів, де зберігаються відходи - видалення відходів шляхом захоронення або знешкодження.

Осад стічних вод знаходиться на мулових майданчиках, де проходить технологічний процес обезводнення та переробки у вторинну сировину, яка може використовуватися як добриво.

Згідно статуту Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром", який міститься на офіційному сайті позивача, а саме пункту 3.1.2 предметом його діяльності зокрема є надання послуг по транспортуванню, переробці та утилізації рідких та твердих побутових і промислових відходів.

Таким чином, враховуючи вид діяльності позивача, податковим органом помилково ототожнено процес оброблення/перероблення відходів/стоків із процесом їх розміщення/зберігання.

Спеціальним Законом, який визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України , є Закон України Про відходи (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення (ст. 1 Закону України Про відходи).

Розміщення відходів, в розумінні цієї ж статті, це зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах.

В свою чергу, відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону України Про відходи зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

Таким чином, платниками екологічного податку є особи, які здійснюють розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Вищого адміністративного суду за № К/9991/32831/12 від 23.01.2014.

Така ж позиція наведена в узагальнюючій податковій консультації щодо сплати екологічного податку, що справляється за розміщення побутових відходів, затвердженій наказом ДПС України від 16.12.2011 року №258 - платниками екологічного податку за розміщення побутових відходів є лише ті суб'єкти господарювання, що розміщують їх у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища або його органів на місцях.

З врахуванням приписів п.п. 240.5 ст. 240 Податкового кодексу України, суд дійшов до висновку, що контролюючим органом не доведено, що територія станції аерації, яка знаходиться в селі Ямниця Тисменицького району та станція водочисних споруд в с. Черніїв виділені саме для зберігання (захоронення, знешкодження, утилізації) відходів, що виключає обов'язок сплати позивачем екологічного податку.

Відтак, податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26.06.2017 та № НОМЕР_3 від 26.06.2017, якими Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначені грошові зобовязання за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах в сумі 12 896,08 грн. та 1 017 208,97 грн. відповідно, підлягають до скасування.

Як вбачається з акту перевірки від 06.10.2015 за № 3477/09-15-22-01/32360815 за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 контролюючим органом грошове зобовязання з екологічного податку від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах позивачу не нараховувалися (т. ІV а.с. 29-30). Тобто, до 01.01.2015 контролюючим органом не зафіксовано порушень податкового законодавства щодо несплати екологічного податку від розміщення відходів.

Незважаючи на те, що Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" на думку суду не є платком екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об"єктах, додатково суд зазначає, що контролюючим органом порушено процедуру визначення правильності обсягу відходів позивача та невірно розраховано розмір штрафних санкцій.

Відповідно до довідки наданої Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" та відомостей зазначених в акті перевірки, вбачається відмінність між кількістю обсягів зневодненого осаду за період, який перевірявся.

Згідно п. 250.12 ст. 250 Податкового кодексу України контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Таким чином, правильність визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів, в межах спірних правовідносин впливає на правильність визначення, обчислення відповідного податку. Тобто, податковий орган є контролюючим органом в сфері справляння екологічного податку, однак законодавством чітко визначено, що для правильності визначення, повноти сплати збору, останній повинен залучати для цього відповідні органи влади. Зазначені вимоги законодавства є абсолютними та обов'язковими для податкового органу в межах спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Вищого адміністративного суду за № К/9991/53225/12 від 03.04.2012.

З акту перевірки вбачається, що контролюючим органом визначення розміру податкових зобов'язань по екологічному податку здійснене самостійно без залучення до перевірки відповідних органів влади.

Таким чином, допущення відповідачем порядку здійснення контролю за повнотою сплати екологічного податку, не надає підстав вважати, що спірні податкові повідомлення -рішення № НОМЕР_3 від 26.06.2017 та № НОМЕР_2 від 26.06.2017 є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами.

Відповідачем порушена обов'язкова умова при здійсненні такої перевірки щодо залучення відповідного органу влади з питань охорони навколишнього природного середовища, залучення якого, в даному випадку є обов'язковим, та положення п. 250.12 ст. 250 Податкового кодексу України, що мають у даному випадку імперативний характер для податкового органу.

Ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах встановлені статтею 246 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 246.4 статті 246 Податкового кодексу України, за розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів, ставки податку, зазначені у пунктах 246.1-246.3 цієї статті, збільшуються у 3 рази.

Відповідач при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень посилається на порушення Позивачем пункту 246.4 статті 246 ПК України із посиланням на розміщення відходів саме на звалищах.

Проте, будь яких доказів того, що відбулася зміна статусу належних позивачу мулових майданчиків на звалище, судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, відходи позивача до категорії побутових не відносяться, а є шламом від водочистки та зневодненим осадом, які перебувають у процесі технологічної переробки у вторинну сировину.

Отже, пункт 246.4 статті 246 ПК України застосовується лише до тих платників податків, які мають місця захоронення побутових відходів (сміттєзвалищ), які не обладнані системами захисту ґрунтових вод, знешкодження фільтрату, вилучення та утилізації біогазу не можуть забезпечити повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних ресурсів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем в ході проведення перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень було безпідставно прирівняне поняття відвали мулових осадів очисних споруд позивача до поняття звалищ.

Протиправним, на думку суду, є і податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 26.06.2017, яким Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначено грошове зобов"язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 99 231,67 грн.

Згідно вимог статті 171 Податкового кодексу, позивач є роботодавцем, а отже являється податковим агентом - особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати.

Відповідно до пунктів 54.1 та 54.2 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом ( пп.168.1.6 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України)

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент зобовязаний сплатити суму податкового зобовязання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 168.1.5 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (п.п.168.1.4. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (п. 176.2 ст. 176 ПК України).

Отже, податковий агент зобов'язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Як зазначено в акті перевірки кредитований залишок (податковий борг) з податку на доходи фізичних осіб за даними попередньої перевірки позивача станом на 01.01.2015 складав 3 735 355,24грн. В період з 01.01.2015 по 30.09.2016 Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" нараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 8 580 644, 80 грн, перераховано до бюджету 8 846 551, 47 грн. Залишок несплаченого податку на доходи фізичних осіб кредитове сальдо за даними перевірки станом на 30.09.2016 складає 3 469 448, 57 грн., в тому числі податковий борг 2 999 290, 47 грн.

Динаміка своєчасності погашення сум податкового боргу відображена в Додатку № 10 до акту перевірки, з якого вбачається, що у місячні податкові періоди, в яких податкове зобов"яння задеклароване позивачем, такі суми в повному обсязі не погашалися, що відповідно до вимог Податкового кодексу України тягне за собою накладення штрафних санкцій.

Позивач не заперечував факт виплати заробітної плати із затримкою і як наслідок перерахування сум податку з доходів фізичних осіб до бюджету.

Позивач не погоджується із нарахуванням штрафних санкцій згідно ст.127 Податкового кодексу України, оскільки підприємством суми ПДФО нараховувалися, хоч і не сплачувалося вчасно, а тому контролюючими органом слід було застосовувати приписи ст. 126 Податкового кодексу України.

Згідно п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Одночасно в п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст.126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст.126 Податкового кодексу України.

Положення ст.127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст.126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі 813/6774/13-а.

Податковий кодекс не ставить у залежність обов'язок нарахувати, утримати та сплатити податок від способу сплати такого доходу (заробітної плати) - самостійно чи в примусовому порядку на підставі судового рішення.

При цьому, у п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України немає посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДФО, натомість йдеться про несплату ПДФО, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

Зі змісту наведеної норми слідує, що для її застосування необхідно встановити факт неправильного визначення суми податку під час його нарахування або утримання. Зі змісту акту перевірки, що є підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення встановлено наявність такого правопорушення.

Суд не погоджується із розміром штрафних санкцій застосованих контролюючим органом.

Як зазначає відповідач у поданому запереченні, кредитоване сальдо станом на 01.01.2015 у розмірі 3 735 355, 24 грн. включає суму боргу з ПДФО в розмірі 3 511 844, 87 грн. Вказана сума є неузгодженою у звязку з оскарженням Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром" податкового повідомлення рішення від 23.10.2015 за № НОМЕР_5.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Саме на підставі вищевказаної перевірки, відповідач визначив суму кредитованого сальдо станом на кінець грудня 2014 року в розмірі 3 511 844, 87 грн. що є помилковим, оскільки, як зазначено позивачем, частина заробітної плати виплачується в грудні, а частина в січні. Вказане відповідачем враховане не було, та помилково розраховано суму кредитовано сальдо станом на грудень, а не листопад 2014 року, як це зроблено Комунальним підприємством "Івано-Франківськводоекотехпром", що вплинуло при проведенні перевірки позивача за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 на правильність нарахування розміру штрафних санкцій.

Представник відповідача, який безпосередньо проводив перевірку по ПДФО у судовому засіданні наявність вказаної помилки не заперечив, та припустив, що сума кредитованого сальдо розрахована невірно.

Таким чином, оскільки відповідачем грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначено невірно, суд не може підміняти орган державної влади - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області та перебирати на себе повноваження щодо перерахунку ПДФО, тому податкове повідомлення-рішення за № від 26.06.2017, яким Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначено грошове зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 99 231,67 грн. підлягає до скасування.

Таким чином, позов Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 26.06.2017 підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи дане положення, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" 24 264,12 грн. сплаченого судового збору.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 26.06.2017, яким Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначено грошове зобов"язання з податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 99 231,67 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_2 від 26.06.2017, яким Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначено грошове зобов"язання за платежем надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об"єктах в сумі 12 896,08 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_3 від 26.06.2017, яким Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" визначено грошове зобов"язання за платежем надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об"єктах в сумі 1 017 208,97 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 від 26.06.2017, в частині збільшення Комунальному підприємству "Івано-Франківськводоекотехпром" грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість в сумі 488 272 грн. (в тому числі штрафних (фінансових) санкцій).

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" () 24 264 (двадцять чотири тисячі двісті шістдесят чотири) грн.12 коп. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_8

У звязку з перебуванням судді у відрядженні, постанова складена в повному обсязі 04.12.2017.