Справа № 808/1041/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року о 14 год. 45 хв.Справа № 808/1041/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Батигіна О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» ОСОБА_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_3С.) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (надалі суд) з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд або відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» ОСОБА_2 (надалі Уповноважена особа Фонду або третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо не включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду;

- зобовязати Фонд внести данні щодо позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду (за договором № від 20.01.2015 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 у сумі 185 000 грн.) та здійснити перерахування позивачу гарантованої суми 185 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є клієнтом ПАТ «Імексбанк», у якому у позивача розміщено вклад у сумі 185 000 грн. У звязку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду рішення від 27.05.2015 №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», Фонд з 04.06.2015 розпочав виплати коштів вкладникам даного банку, між тим позивач, як вкладник банку, не отримав гарантовану йому чинним законодавством суму коштів за його вкладом через бездіяльність відповідача. У листопаді 2016 року позивач отримав листа від Уповноваженої особи Фонду, в якому вказано, що 29.02.2016 Уповноважена особа Фонду відправила до Фонду зміни до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування, до якого було включено позивача. У лютому 2017 року позивачем було отримано лист від Фонду, в якому вказано, що 08.05.2015 та 22.06.2015 позивач отримав відшкодування за його вкладом частинами та станом на 07.02.2017 інформація про вклади позивача у Загальному реєстрі вкладників не змінювалась. Позивач вказує, що він не отримував кошти у порядку відшкодування вкладу у розмірі 185 000 грн., а при зверненні до банку-агенту його було повідомлено, що його немає у списках вкладників АТ «Імексбанк». Позивач зазначає, що Фонд, отримавши від Уповноваженої особи Фонду інформацію про позивача як вкладника АТ «Імексбанк» був зобовязаний включити його до Загального реєстру вкладників, проте цього зроблено не було. При цьому, позивач вказує, що відповідачем не наведено жодної правової підстави, яка б перешкоджала включенню позивача до Загального реєстру вкладників. У звязку із цим позивач просить задовольнити позов.

Представник позивача в судове засідання не зявився надавши заяву про розгляд справи без його участі (вх.№29312 від 27.10.2017). Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Фонду в судове засідання також не зявився. В матеріалах справи наявні письмові заперечення проти адміністративного позову (вх.№13799 від 16.05.2017), в яких представник Фонду просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказано, що Уповноваженою особою Фонду було включено позивача до переліку вкладників та визначено суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду у розмірі 2 433,82 грн., яку Фонд затвердив та направив до банку-агенту. Окрім того, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі №757/8557/17-к накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках 361 фізичної особи, відкритих у ПАТ «Імексбанк», заборонивши видаткові операції та/або інше їх використання, у тому числі й на рахунок позивача, тому наразі у Фонду відсутні будь-які обовязки перед позивачем, в тому числі щодо відшкодування останньому коштів, що знаходяться на рахунку, відкритому у ПАТ «Імексбанк», що перебувають під арештом за рішенням суду.

Окрім того, 10.10.2017 на адресу суду від представника Фонду надійшли додаткові заперечення проти адміністративного позову (вх. №27440), в яких зазначено, що грошові кошти на рахунок позивача були перераховані з рахунку іншої фізичної особи, в період дії обмежень, встановлених НБУ. Інша фізична особа мала на рахунках у неплатоспроможному банку значну суму грошових коштів, яка перевищує суму відшкодування у розмірі 200 000 грн., таким чином вирішила розділити свій вклад. Таким чином, позивач та інша фізична особа порушили публічний порядок відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду, а з ним і ст.ст. 26, 27, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Представник Уповноваженої особи Фонду в судове засідання також не зявився. 10.05.2017 на адресу суду надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову (вх. №13081), в яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що останнім строком для подання будь-яких вимог щодо виплати суми гарантованого відшкодування, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», сплив 30.06.2015, з урахуванням цього та строку, встановленого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду, строк позовної давності сплив ще 29.12.2015, а тому позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом. Також, в ході перевірки було виявлено ряд операцій із зняття готівкових коштів з рахунків фізичних осіб, відкритих в банку, з подальшим нібито внесенням знятої суми на рахунки інших фізичних осіб, відкриті в банку. Результатом таких операцій стало збільшення суми гарантованого відшкодування Фонду. Однією з таких операцій був правочин, здійснений позивачем, а саме: 20.01.2015 у відділенні АТ «ІМЕКСБАНК» з рахунку позивача було проведено безготівкове поповнення вкладного рахунку ОСОБА_4 на суму 135 258 грн. Перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_4 призвело до збільшення суми гарантованого відшкодування від Фонду та замість 200 000 грн., що гарантовано повинно бути виплачено позивачу вказані дії повинні були призвести до виникнення права на отримання відшкодування ще й у ОСОБА_4 на суму 135 258 грн. При цьому, гранична сума відшкодування становить 200 000 грн., а тому комісія банку прийшла до висновку щодо штучності та фіктивності створення правових підстав для отримання позивачем сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду.

За приписами частини 4 статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі доказами.

У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково виходячи із наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.01.2015 між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 (вклад «Постійний клієнт» 3 міс. 17%»), за умовами якого: валюта вкладу гривня; сума вкладу 185 000 грн.; процентна ставка 17.00 відсотків річних; вкладний рахунок - №5007 / 9202; поточний рахунок - №5002 / 9005; дата внесення суми вкладу 20.01.2015/строком на 93 дні; дата припинення поповнення рахунку поповнення рахунку протягом усього строку; дата повернення вкладу 23.04.2015; порядок сплати відсотків щомісячно; мінімальна сума вкладу 1 000 грн.; мінімальна сума поповнення 1 000 грн. (.а.с10).

Як свідчить виписка з рахунку №5007, 20.01.2015 на вказаний рахунок надійшли грошові кошти у сумі 185 000 грн.

26 січня 2015 року постановою Правління Національного банку України №50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «ІМЕКСБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 26 січня 2015 року №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким в ПАТ «ІМЕКСБАНК» з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено Уповноважену особу ОСОБА_5.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №84 від 23.04.2015 строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» та повноваження Уповноваженої особи було продовжено до 26.05.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 19.10.2015 №189 Уповноваженою особою призначено ОСОБА_6, а рішенням №638 від 28.04.2016 продовжено процедуру ліквідації банку до 26.05.2018 включно.

01.09.2016 рішенням виконавчої дирекції Фонду №1697 Уповноваженою особою Фонду призначено ОСОБА_2.

Судом зясовано, що листом №6864 від 01.11.2016 Уповноважена особа Фонду повідомила позивача, що 29.02.2016 Уповноваженою особою на адресу Директора-розпорядника Фонду направлено обґрунтування «Про внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування» з доданням змін до переліку вкладників за вих. №1143 від 29.02.2016, до яких включено позивача. Уповноваженою особою надано всю необхідну інформацію для забезпечення виплати позивачу як вкладнику АТ «ІМЕКСБАНК» гарантованого державою відшкодування. Будь-яких зауважень до наданої інформації від Фонду на адресу банку не надходило (а.с.12).

Листом №02-036-3267/17 від 09.02.2017 Фонд повідомив позивача, що відшкодування за вкладами позивача, що знаходились у ПАТ «ІМЕКСБАНК», були отримані позивачем частинами (08.05.2015) під час дії тимчасової адміністрації у відділеннях ПАТ «ОСОБА_7 ДНІПРО» та (22.06.2015) ліквідації банку у відділенні банку-агенту ПАТ «АЛЬФА-БАНК». Станом на 07.02.2017 інформація про вклади позивача у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду не змінювалась (а.с.13).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду за договором № від 20.01.2015 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 у сумі 185 000 грн. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також, під час розгляду справи судом встановлено, що листом №3891 від 26.09.2017 Уповноважена особа Фонду повідомила позивача, що Уповноваженою особою на адресу Директора-розпорядника Фонду направлено обґрунтування щодо внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування за вих. №5058 від 02.08.2016, до яких включено позивача як вкладника АТ «ІМЕКСБАНК» (а.с. 181).

Також, ухвалою суду від 26.06.2017 витребувано від Фонду докази у справі, а саме:

- інформацію щодо номерів банківських рахунків в ПАТ «Імексбанк» за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, відповідно до інформації одержаної Фондом від Уповноваженої особи Фонду;

- інформацію щодо номеру банківського рахунку відкритого в ПАТ «Імексбанк» на імя ОСОБА_1 по якому було здійснено відшкодування коштів в розмірі 2433,82 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок Фонду;

- інформацію щодо того чи надходила до Фонду від Уповноваженої особи Фонду інформація про ОСОБА_1 як такого, що має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду по вкладному рахунку №5007 відкритому в ПАТ «Імексбанк»;

- інформацію щодо того чи включено ОСОБА_1 до загального переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду по вкладному рахунку №5007.

Листом №27-14798/17 від 17.07.2017 (вх. №20309 від 17.07.2017) Фондом надано пояснення щодо витребуваної судом інформації. Так, у цьому листі вказано, що Фондом здійснено виплати позивачу по рахунку №5002 у розмірі 433,82 грн. та по рахунку №5006 у сумі 2 000 грн. (а.с.118-119).

Крім того, ухвалою суду від 18.09.2017 витребувано від Фонду докази у справі, а саме:

- інформацію щодо того чи надходила до Фонду від Уповноваженої особи Фонду інформація про ОСОБА_1 як такого, що має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду по вкладному рахунку №5007 відкритому в ПАТ «Імексбанк»;

- інформацію щодо того чи включено ОСОБА_1 до загального переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду по вкладному рахунку №5007.

Листом б/н від 10.10.2017 (вх. №27441 від 10.10.2017) Фондом надано пояснення щодо витребуваної судом інформації. Так, у цьому листі вказано, що інформація про ОСОБА_1, надана листом Уповноваженої особи Фонду від 02.08.2016 №5058, була розглянута на засіданні Комісії з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами 21.10.2016 (протокол №26) та прийнято рішення не погодити пропозиції департаменту врегулювання неплатоспроможності банків щодо внесення змін до реєстру вкладників, які пропонуються до затвердження виконавчою дирекцією Фонду, за клієнтами ПАТ «ІМЕКСБАНК», в тому числі й щодо вкладу позивача у розмірі 185 000 грн. Враховуючи, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі №757/8557/17-к накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках 361 фізичної особи, відкриті в ПАТ «Імексбанк», в тому числі й на рахунок позивача, останнього не включено до Загального переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду по вкладному рахунку №5007 (п. 11 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») (а.с.178).

Окрім того, під час розгляду справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі №757/8557/17-к задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000273 та накладено арешти на грошові кошти, що знаходяться на рахунках 361 фізичної особи, у тому числі ОСОБА_3 №5007 відкритий у АТ «ІМЕКСБАНК», заборонивши видаткові операції та/або інше їх використання (а.с.80-84).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452 (далі - Закон №4452).

Відповідно до п.15 ч.1 ст.2 Закону №4452 (тут і надалі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин 04.06.2015, початок виплати коштів вкладникам ПАТ «ІМЕКСБАНК»), система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, субєктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

За визначенням пункту третього частини першої статті другої Закону №4452, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону №4452, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Так, позивач має в ПАТ «ІМЕКСБАНК» відкритий поточний рахунок на підставі укладеного з банком договору, а тому за приписами п.4 ч.1 ст.2 Закону №4452 позивач має статус вкладника ПАТ «ІМЕКСБАНК».

20.01.2015 на рахунки позивача надійшли кошти, а тому в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452 позивач має вклад у ПАТ «ІМЕКСБАНК», оскільки на його користь на умовах банківського вкладу (депозиту) надійшли кошти.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №4452, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.4 Закону №4452, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції:

1) веде реєстр учасників Фонду;

2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду;

3) інвестує кошти Фонду в державні цінні папери України;

3-1) здійснює випуск облігацій у порядку та за напрямами розміщення, визначеними цим Законом, і видачу фінансових векселів у випадках, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік;

4) здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

5) здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб;

6) бере участь в інспекційних перевірках проблемних банків за пропозицією Національного банку України;

7) застосовує до банків та їх керівників відповідно фінансові санкції і накладає адміністративні штрафи;

8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку;

9) здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону;

10) надає фінансову підтримку банку відповідно до цього Закону;

11) здійснює аналіз фінансового стану банків з метою виявлення ризиків у їхній діяльності та прогнозування потенційних витрат Фонду на виведення неплатоспроможних банків з ринку та відшкодування коштів вкладникам.

12) надає цільову позику банку для виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, а також фінансування витрат для оплати роботи осіб відповідно до пункту 2 частини шостої статті 36, пунктів 7 і 8 частини другої статті 37 та частини четвертої статті 47 цього Закону, що здійснюються протягом дії тимчасової адміністрації;

13) здійснює заходи щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону;

14) вивчає та аналізує тенденції розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасниками Фонду.

За приписами абзацу першого частини 1 статті 26 Закону №4452, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №4452, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування, оскільки він має статус вкладника банку та має в ньому вклад.

Частиною 4 ст.26 Закону №4452 передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на предявника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, субєкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобовязання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобовязань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах.

До матеріалів справи не надано доказів того, що кошти за вкладом позивача, станом на 27.05.2015 (дату прийняття рішення про початок ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК»), підпадали під визначений перелік підстав для відмови у відшкодуванні коштів.

За правилами ст.27 Закону №4452, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий курєр" або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, Уповноваженою особою на адресу Директора-розпорядника Фонду направлено обґрунтування щодо внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування за вих. №5058 від 02.08.2016, до яких включено позивача як вкладника АТ «ІМЕКСБАНК». Між тим інформація про ОСОБА_1, надана листом Уповноваженої особи Фонду від 02.08.2016 №5058, була розглянута на засіданні Комісії з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами 21.10.2016 (протокол №26) та прийнято рішення не погодити пропозиції департаменту врегулювання неплатоспроможності банків щодо внесення змін до реєстру вкладників, які пропонуються до затвердження виконавчою дирекцією Фонду, за клієнтами ПАТ «ІМЕКСБАНК», в тому числі й щодо вкладу позивача у розмірі 185 000 грн.

Як встановлено судом зі змісту заперечень Фонду та письмових пояснень, наданих на виконання вимог ухвал суду, фактично підставою для не включення позивача до реєстру вкладників стало: «Підозра на шахрайство (кошти перераховані з інших рахунків фізичних осіб) під час дії обмежень НБУ». З цього, як свідчить зміст заперечень, відповідач робить висновок про нікчемність правочину з перерахування коштів на вкладний рахунок позивача №5007 у сумі 185 000 грн.

Проте, суд не може погодитися з такою позицією відповідача з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону №4452, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина 3 статті 38 Закону №4452 визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

По-перше, зі змісту вищенаведеної норми суд вбачає, що перевірка правочинів вкладників належить до повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Між тим, в даному випадку Уповноваженою особою Фонду правочини позивача нікчемними не визнавалися. Напроти, Уповноваженою особою на адресу Директора-розпорядника Фонду направлено обґрунтування щодо внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування за вих. №5058 від 02.08.2016, до яких включено позивача як вкладника АТ «ІМЕКСБАНК».

За таких обставин, в силу імперативних приписів ч. 5 ст.27 Закону №4452, у Фонду були відсутні підстави для не включення позивача до реєстру вкладників.

По-друге, суд зазначає, що статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами статті 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальне поняття недійсності правочину встановлено ст.215 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту частин 2 та 3 якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Фонд наділений правом перевірки правочинів на предмет виявлення нікчемних, однак дане право не є абсолютним, а кореспондується з обовязком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон повязує нікчемність правочину. Тобто, саме по собі твердження про нікчемність правочину є недостатнім для визнання його таким, оскільки у даному випадку воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Відтак, якщо Фонд вважає правочин нікчемним, він зобовязаний навести відповідне обґрунтування з посиланням на передбачені ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстави визнання правочину нікчемним.

З матеріалів справи встановлено, що в обґрунтування твердження про неможливість включення позивача до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів и за рахунок Фонду, відповідач посилається приписи п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 за яким, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не міг знати про наявність встановлених НБУ заборон, яких дотримується банк, оскільки такі документи не є публічними та не доводяться до відома клієнтів банку.

Також, Фондом не доведено, що внаслідок укладання договору № від 20.01.2015 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 банк взяв на себе зобовязання, що потягло за собою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За таких обстави вважати, що укладений між позивачем та банком договір є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, не має.

З цих підстав суд дійшов висновку, що не включивши позивача до Загального реєстру вкладників на підставі поданої Уповноваженою особою Фонду інформації відповідач допустив протиправну бездіяльність у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Фонду внести данні щодо позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду (за договором № від 20.01.2015 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 у сумі 185 000 грн.), суд зазначає, що дана позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги та у звязку з тим, що вона є засобом відновлення порушеного права позивача вона підлягає задоволенню в цій частині.

Водночас щодо вимоги позивача про зобовязання Фонду здійснити перерахування позивачу гарантованої суми 185 000 грн., суд зазначає таке.

Згідно з п. 11 ч. 4 ст. 26 Закону №4452 (в редакції чинній з 12.08.2015), Фонд не відшкодовує кошти розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Як вже зазначалося вище, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі №757/8557/17-к задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000273 та накладено арешти на грошові кошти, що знаходяться на рахунках 361 фізичної особи, у тому числі ОСОБА_1 №5007 відкритий у АТ «ІМЕКСБАНК», заборонивши видаткові операції та/або інше їх використання (а.с.80-84).

В матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про скасування арешту майна, в якому позивач просить скасувати арешт грошових коштів, які розміщені на рахунку №5007, відкритому в ПАТ «Імексбанк».

Між тим, до суду не надано судового рішення, прийнятого за результатом розгляду цього клопотання.

Також, матеріали справи не містять доказів, що ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі №757/8557/17-к скасовано в порядку оскарження судових рішень.

Щодо доводів представника позивача, викладених у письмових поясненнях вх. № 29308 від 27.10.2017 про те, що у межах строку бездіяльності відповідача рахунок позивача під арештом не перебував суд зазначає, що оскільки на час прийняття рішення судом наявне чинне судове рішення про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ОСОБА_1 №5007, відкритому у АТ «ІМЕКСБАНК», відповідно до приписів п.11 ч.4 ст. 26 Закону №4452 наразі у суду відсутні підстави для зобовязання Фонду здійснити перерахування позивачу гарантованої суми 185 000 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цим вимогам відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено правомірності власних дій щодо не включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та доводяться матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011.

Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, необхідності в вирішенні питання щодо розподілу судових витрат не має.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести данні щодо ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № від 20.01.2015 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 (вкладний рахунок №5007) у сумі 185 000 грн. (сто вісімдесят пять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова