Справа № 203/3519/17
Суддя: Казак С. Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/3519/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Казака С.Ю.,

при секретарі - Булеці А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро адміністративну справу за позовом Дніпропетровської митниці ДФС до Центрально-міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 31 серпня 2017 року відповідачем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу - постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року у зв'язку із тим, що виконавчий документ позивачем, як стягувачем, подано за місцем мешкання боржника без зазначення місцезнаходження майна, яке підлягає конфіскації. Вважаючи вказане повідомлення незаконним з огляду на те, що державним виконавцем не враховано поданий позивачем одночасно із виконавчим документом лист суду про відсутність майна, яке підлягає конфіскації, а також з огляду на те, що державний виконавець в порушення встановленого законом обов'язку щодо вжиття всіх передбачених законом заходів з примусового виконання судових рішень не звертався до суду з приводу зміни способу та порядку виконання постанови суду, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати вищевказане повідомлення відповідача.

В судове засідання сторони, третя особа не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а від відповідача до суду надійшли заперечення проти позову, в яких сторона відповідача вказує на наявність не тільки в державного виконавця, але й в самого позивача права на звернення до суду з питання про роз'яснення постанови суду від 22 лютого 2016 року, встановлення чи зміну способу та порядку виконання цієї постанови, про відстрочку або розстрочку виконання рішення, тобто самостійно усунути недоліки, які унеможливлюють виконання рішення.

За таких обставин, з огляду на положення ст.122 ч.4, ст.128 ч.6 КАС України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін в порядку письмового провадження та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст.41 ч.1 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 22 лютого 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду по суті справи про порушення митних правил №203/275/16-п (провадження №3/0203/104/2016) винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні митних правил за ст.483 ч.1 МК України із накладенням основного адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 638340,27 гривень та додаткового у виді конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил - відходів у гранулах (скрап для перероблення) для переплавлення, з легованої сталі в кількості 22500 кг, загальною вартістю 638340,27 гривень. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2016 року вищевказану постанову суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.5-9)

Після набрання вищезазначеною постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року законної сили, її разом з довідкою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року про те, що безпосередні предмети порушення митних правил, які підлягають конфіскації за постановою суду від 22 лютого 2016 року, не вилучались і на теперішній час відсутні, позивачем направлено до відповідача для примусового виконання. (а.с.5-10)

31 серпня 2017 року відповідачем своїм повідомленням за №33435/7 повернуто позивачу, як стягувачу, постанову суду, як виконавчий документ, без прийняття її до виконання. Повідомлення державного виконавця винесено із посиланням на положення ст.4 ч.4 п.6 Закону України «Про виконавче провадження» та мотивовано тим, що виконавчий документ стягувачем подано за місцем мешкання боржника, без зазначення місцезнаходження майна, яке підлягає конфіскації, а у виконавчому документі чітко зазначена дія щодо конфіскації предмету правопорушення, а також відсутній висновок оцінки вартості товару, який підлягає конфіскації за виконавчим документом. (а.с.4)

Питання щодо виконання постанов суду про накладення адміністративних стягнень за порушення митних правил врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження», КУпАП, МК України.

Так, за змістом ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 284, 298 КУпАП, ст.ст.487, 527 МК України, ст.124 Конституції України постанови судів (суддів) у справах про адміністративні правопорушенні (про порушення митних правил), винесені за наслідками розгляду таких справ, одночасно є судовими рішеннями та виконавчими документами. Постанова суду є обов'язковою для виконання, в тому числі для державних органів, їх посадових/службових осіб.

Згідно ст.4 ч.4 п.6 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 цього Закону. При цьому за змістом ст.28 ч.1 того ж закону у такому випадку державний виконавець виносить повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, яке надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ст.4 ч.ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника-фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника-фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Згідно ст.2 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» під час пред'явлення виконавчого документа до виконання подаються: у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Нормами ст.18 ч.1, ч.3 п.10 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст.541 МК України, ст.313 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку. У разі неможливості конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, з осіб, які вчинили порушення митних правил, державним виконавцем за рішенням суду в установленому законом порядку може стягуватися вартість цих товарів, транспортних засобів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті приведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, що обумовлює необхідність задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду спору сторін по суті, заснована на тому, що підставою для винесення державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» може бути лише невідповідність такого виконавчого документу вимогам щодо його змісту, визначеним ч.ч.1-3 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач, виносячи оскаржуване повідомлення від 31 серпня 2017 року, в якості означеної невідповідності послався на відсутність в тексті постанови суду від 22 лютого 2016 року, як виконавчого документу, даних щодо місцезнаходження майна, яке підлягає конфіскації за постановою суду, а також на відсутність висновку про оцінку вартості майна, яке має бути конфісковано. Разом з тим, виходячи зі змісту вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження», визначені відповідачем і приведені вище підстави для винесення оскаржуваного позивачем повідомлення законом фактично не передбачені, що з урахуванням на вичерпність переліку встановлених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання свідчить про незаконність оскаржуваного повідомлення відповідача від 31 серпня 2017 року. Дана обставина є самостійною та цілком достатньою підставою для визнання судом незаконним та скасування спірного повідомлення відповідача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 31 серпня 2017 року, а отже і для задоволення даного адміністративного позову.

Крім того, приймаючи рішення про задоволення позову, суд також керувався і тим, що законом покладено на державного виконавця обов'язок вживати всіх передбачених законодавством заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вжиття таких заходів включає в себе і вчинення державним виконавцем певних дій для усунення виявлених перешкод у виконанні виконавчого документу суду, зокрема, шляхом звернення до суду, який видав виконавчий документ, із відповідним поданням про встановлення чи зміну порядку і способу виконання постанови суду у справі про порушення митних правил у відповідності до ст.541 МК України. Відтак, передбачене законом право державного виконавця звернутися до суду із заявою задля вирішення питання про встановлення/зміну способу чи порядку виконання постанови суду в частині конфіскації майна є одночасно і обов'язком державного виконавця, а отже можливість звернення до суду задля вирішення такого питання має реалізовуватись в першу чергу самим державним виконавцем, а не перекладатись ним на плечі сторін виконавчого провадження. Крім того, за змістом ст.ст.14, 15, 33 Закону України «Про виконавче провадження», положень КУпАП та МК України стягувач, як сторона виконавчого провадження, має право звертатись до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення лише в межах існуючого виконавчого провадження, а ст.541 МК України не конкретизує суб'єктів звернення із вказаного питання, містячи лише посилання на державного виконавця. Таким чином, роз'яснюючи право стягувачу на звернення до суду із відповідною заявою в порядку ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» та одночасно повертаючи своїм повідомленням виконавчий документ стягувачу, державний виконавець фактично позбавляє стягувача можливості скористатись таким правом.

З викладених підстав суд критично ставиться та не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки останні не тільки не спростовують правильність приведених вище правових висновків суду, а фактично зводяться до полеміки з позивачем з приводу того, хто повинен звертатись до суду, який видав виконавчий документ, з приводу встановлення/зміну способу чи порядку виконання постанови суду в частині конфіскації майна, роз'яснення рішення суду тощо, що може оцінюватись судом лише як намагання відповідача уникнути свого обв'язку із виконання виконавчого документу суду і не більше. Крім того, заперечення позивача в частині посилань на норми КАС України, висновки Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 вересня 2015 року №8 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» взагалі є юридично неспроможними, оскільки такі норми та висновки регулюють питання виконання рішень суду, винесених за зовсім іншими видами судочинства (адміністративного та цивільного), ніж того, в порядку якого судом винесено постанову від 22 лютого 2016 року у справі про порушення митних правил, яку відповідач відмовився прийняти до виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.2, 284, 298, 313 КУпАП, ст.ст.487, 527, 541 МК України, ст.ст.2, 3, 4, 14, 15, 18, 26, 28, 33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.11, 69-71, 79, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну позовну заяву Дніпропетровської митниці ДФС до Центрально-міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу - задовольнити.

Повідомлення №33435/7 від 31 серпня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 31 серпня 2017 року №33435/7, винесене державним виконавцем Центрально-міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, - визнати незаконним та скасувати.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська до Адміністративного Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Адміністративного Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту згідно зі ст.160 ч.3 КАС України та/або в порядку письмового провадження, може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.Ю. Казак