Справа № 428/11224/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. справа №428/11224/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 428/11224/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 428/11224/17 позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії по 31 березня 2017 року було залишено без розгляду.

Зазначена ухвала оскаржена позивачкою по справі з підстав порушення норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права, що у сукупності призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, яке просить скасувати, та повернути матеріали її адміністративного позову до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі і розгляду її по суті.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що про причини невиплати пенсії позивачу стало відомо лише з листа відповідача від 06.07.2017 №183/Л-5. Апелянт зауважує, що виплати повинні здійснюватися беззаперечно і їх припинення можливо лише за передбачених законодавцем правових підстав. Однак, позивачу припинено виплату пенсії не на підставі ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), як того вимагає Закон, а на підставі підзаконних актів. Також зазначив, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення. Проте, ніяких повідомлень від Управління позивач не отримувала.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.

Вирішуючи спір у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що про порушення свого права на призначення та виплату пенсії позивач, із урахуванням реєстрації місця її проживання в м. Сєвєродонецьку за місцем розташування органу Пенсійного фонду, повинна була дізнаватись 26 числа кожного місяця, за який їй не було призначено та виплачено пенсію.

До суду позивач звернувся 19 жовтня 2017 року, про що свідчить штамп суду.

Тобто, шестимісячний строк звернення до суду був пропущений позивачем з приводу визнання дій відповідача протиправними та зобовязання відповідача нарахувати і виплатити пенсію за період до березня 2017 року включно, адже про порушення права на виплату пенсії за березень 2017 року позивач повинен був дізнатися 26 березня 2017 року. Існування будь-яких обставин, які обєктивно перешкоджали позивачу дізнатися про порушення свого права на призначення та виплату пенсії із заступним зверненням до суду, позивачем не доведено.

Отже, оскільки позов ОСОБА_3 подала після закінчення встановленого ст. 99 КАС України шестимісячного строку, без поважних причин пропуску цього строку, на думку суду першої інстанції, є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду відповідно до вимог ст. 100 КАС України.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції, та вважає їх помилковими і такими, що не відповідають приписам процесуальних та матеріальних норм права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці по справі призначено та виплачується пенсію за віком, яка призначена довічно з квітня 2005 року, що підтверджується пенсійним посвідчення від 06.06.2005 АВ №394947 (а.с.9) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до довідки від 20.10.2015 №919035867, ОСОБА_3 є внутрішньо-переміщеною особою, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 65, Луганська область, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 93411.

Отже, позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

Таким чином, з 20.10.2015 будучи зареєстрованою за місцем перебування у м. Сєвєродонецьку як внутрішньо переміщена особа та перебуваючи на обліку в Управлінні, ОСОБА_3 отримувала пенсійні виплати.

Виплата пенсії позивачці було припинено Управлінням з 01.03.2016.

Позивачка дізнавшись про не виплату їй пенсії 02.07.2016, звернулася до Управління з заявою про поновлення виплати пенсії, і на підставі протоколу рішення Комісії №8 від 07.09.2016, ОСОБА_3 було відмовлено в поновленні пенсії.

Однак, про причини та підстави виплати пенсії з 01.03.2016 позивачка дізналася лише після отримання листа відповідача від 06.07.2017 № 183/Л-5 (а.с.11), за змістом якого вбачається, що відсутність підстав для виплати пенсії позивачці за період з 01.03.2016 пенсійний орган мотивує приписами постанови КМУ № 365 від 08.06.2016, якою врегульовано питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Описаним в попередньому абзаці обставинам, суд першої інстанції не надав належної оцінки, зокрема, не врахував, що пенсія позивачці призначена довічно і визначених ст. 49 Закону № 1058-ІV у пенсійного органу в даному спірному випадку - не було.

Судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про обчислення такого строку з 01.03.2016, та звертає увагу на тому, що в даному спірному випадку позивачкою не пропущено строк звернення до суду за захистом свої пенсійних прав, допущених пенсійним органом при припиненні виплати пенсії з 01.03.2016, та відмови виплати призначеної пенсії за період з 01.03.2016 по 31.03.2017.

Так, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги у даному випадку, що спір у цій справі пов'язаний про невиплатою пенсійним органом вже нарахованих сум пенсійного забезпечення ОСОБА_3, які є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства, і відповідно строк звернення до адміністративного суду за відновленням порушених пенсійних прав може обмежуватися лише спеціальною нормою Закону № 1058-IV, що не суперечить положенням частини першої статті 99 КАС України, яка не виключає можливості розгляду спорів у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час поза межами шестимісячного строку.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З врахуванням вказаних норм Закону без обмеження будь-яким строком мають виплачуватися лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Таким чином, оскільки на стадії відкриття провадження у цій справі не було об'єктивної можливості встановити та дійти висновку чи є вина відповідача у не нарахуванні чи у невиплаті позивачці в період з 01.03.2016 по 31.03.2017 сум пенсії, і чи є такі дії органу ПФУ та їх наслідки з урахуванням вимог Закону № 1058-IV вважати проявом порушення відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в судовому захисті пенсійних прав позивачки та для залишення своєю ухвалою позовної заяви без розгляду з підстав пропущення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи та прийнято ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду з порушенням норм процесуального права, що, в свою чергу, зумовлює необхідність скасування ухвали про залишення позовної заяви без розгляду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 204, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 428/11224/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_4