Справа № 381/2186/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 381/2186/17 Головуючий у 1-й інстанції: Осаулова Н.А.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі Відповідач, Фастівське ОУПФ) про:

- визнання протиправними дій Фастівського ОУПФ щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- скасування рішення Відповідача від 19.05.2017 року №41 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язання Фастівського ОУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.05.2017 року.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що надані довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 містять суперечливі відомості, а тому не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, а зі змісту копії трудової книжки Позивача вбачається, що останній працював протягом 1985-1991 років на територіях населених пунктів, які не відносилися до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на: безпідставній відмові суду у задоволенні клопотання Позивача про витребування документів, які б могли підтвердити факт приживання ОСОБА_1 у м. Фастові у період з 26.04.1986 року по 15.11.1987 року; необґрунтованому відхиленні в якості доказів наданих довідок про реєстрацію місця проживання виключно з підстав помилки у числах місяців; помилковому зазначенні періоду проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, який визнав Відповідач.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в останній.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), 28.04.2017 року звернувся до Фастівського ОУПФ із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 5 років, до якої було додано: копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.08.1983 року (а.с. 10-11); копію посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_2 , виданого Київською облдержадміністрацією 08.04.1993 року (а.с. 7); паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 (а.с. 5-6); довідки відділу ведення Єдиного демографічного реєстру населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 13.04.2017 року №22-11/50 про те, що ОСОБА_1 проживала у період з 03.07.1996 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.04.1986 року по 03.07.1996 року (а.с. 23).

За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви Фастівським ОУПФ 19.05.2017 року прийнято рішення №41, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки зі змісту наданих Позивачем документів вбачається, що станом на 01.01.1993 року ОСОБА_1 проживав та працював у зоні посиленого радіоекологічного контролю 1 рік 4 місяці 20 днів (а.с. 8). В обґрунтування прийнятого рішення Відповідач зазначив, що зі змісту трудової книжки Позивача вбачається, що у період з 05.09.1985 року по 15.11.1987 року останній працював в «Универмаге «Женской обуви», запис завірений печаткою Вольський городской торг Саратовской области Министерства торговли РСФСР, з 10.04.1989 року по 29.05.1989 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 , з 01.08.1989 року по 10.08.1991 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_5 . Разом з тим, населений пункт Вольськ Саратовської області не відноситься до зон посиленого радіоекологічного контролю, а місцезнаходження військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_5 визначити неможливо.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФ України від 25.11.2005 року № 22-1, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість прийнятого Фастівським ОУПФ оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_1 не було подано належних та достатніх документів, що підтверджували б її проживання та роботу у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993 року.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ч. ч. 3-4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) закріплено, що Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону визначають, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до абз. 7 пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Зі змісту поданих до заяви про призначення пенсії документів з урахуванням довідки відділу ведення Єдиного демографічного реєстру населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 28.08.2017 року №22-11/517 про відкликання довідки від 13.04.2017 року №22-11/50 (а.с. 39) та довідки відділу ведення Єдиного демографічного реєстру населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 30.05.2017 року №22-11/248 (а.с. 40) вбачається, що у період з 15.04.1986 року по 03.07.1996 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, зазначаючи про розбіжність відомостей, зазначених у довідках відділу ведення Єдиного демографічного реєстру населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 13.04.2017 року №22-11/50 та від 30.05.2017 року №22-11/248, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов`язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на активну роль суду в адміністративному судочинстві, суд першої інстанції не був позбавлений права на виконання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами перевірити викладену у довідках інформацію шляхом направлення відповідного запиту до Фастівської міської ради Київської області. З огляду на викладене судова колегія погоджується з посиланням Апелянта на передчасність висновків суду першої інстанції про неможливість врахування зазначених довідок в якості належних та допустимих доказів.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується реєстрація ОСОБА_1 у період з 15.04.1986 року по 03.07.1996 року у квартирі АДРЕСА_3 .

Зі змісту трудової книжки Позивача вбачається, що останній у період з 05.09.1985 року по 13.11.1987 року працював в універмазі «Жіноче взуття», віднесеного до управління Вольського міського торгу Саратовської області. При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року №106 населений пункт Вольськ Саратовської області не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що з метою підтвердження обставин проживання у місті Фастові у період з травня 1986 року по листопад 1987 року Позивачем було у судовому засіданні 14.07.2017 року заявлено клопотання про витребування інформації з дитячої лікарні, у задоволенні якого протокольною ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2017 року було відмовлено (а.с. 26). При цьому, на переконання судової колегії, суд першої інстанції не врахував, що підтвердженням проживання ОСОБА_1 у місті Фастові можуть бути будь-які фактичні обставин та докази, що їх підтверджують, у зв`язку з чим безпідставно відмовив Позивачу у витребуванні вказаних документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

За таких обставин, зважаючи на безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотання Позивача про витребування доказів у справі та зважаючи на їх подання Апелянтом до суду апеляційної інстанції, судова колегія вважає за необхідне їх дослідити під час перегляду оскаржуваного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 20.05.1993 року вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_2 у місті Фастові (а.с. 45). Крім того, згідно копії історії розвитку новонародженого випливає, що у період з травня 1986 року дитина з матір`ю проходили періодичні обстеження у Фастівському центрі первинної медикосанітарної допомоги (а.с. 46-52).

Відповідно до запису у трудовій книжці Позивача, останній був звільнений 13.11.1987 року з універмагу «Жіноче взуття» за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею восьмирічного віку.

Наведене, на переконання судової колегії, свідчить про документальне підтвердження ОСОБА_1 періоду проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю у м. Фастові Київської області з 05.05.1986 року по 12.11.1987 року, тобто протягом 1 року 6 місяців 8 днів.

Як вірно підкреслив Апелянт, у листі від 24.06.2017 року №5020/03 Фастівське ОУПФ зазначає, що відповідно до наданих Позивачем документів вбачається, що станом на 01.01.1993 року останній проживав та працював у зоні посиленого радіоекологічного контролю 2 роки 11 місяців 17 днів (а.с. 41). Про наведений період зазначав Відповідач і в своєму запереченні проти позову (а.с. 17-18), підкреслюючи, що підтвердження факту проживання у місті Фастові під час декретної відпустки Позивачем надано не було.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що загальний період проживання та роботи ОСОБА_1 у зоні посиленого радіоекологічного контролю до 01.01.1993 року склав 4 роки 5 місяців 29 днів.

При цьому, на переконання судової колегії, неподання наведених документів, зокрема, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 20.05.1993 року та копії історії розвитку новонародженого унеможливлювало Фастівському ОУПФ перевірити обставини підтвердження періоду проживання та роботи ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною, що, у свою чергу виключає можливість визнання протиправними як дій Відповідача щодо відмови у призначенні Позивачу пенсії, так і скасування рішення останнього від 19.05.2017 року №41.

Водночас, судовою колегією враховується, що аналіз положень ст. ст. 44-45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та приписів Порядку №22-1 дає підстави для висновку, що уповноваженим на прийняття рішення про призначення або відмову у признанні пенсії суб`єктом владних повноважень за вказаним законом є Пенсійний фонд України та його територіальні органи.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Отже, оскільки до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України належить вирішення питання, зокрема, про призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а нові обставини, що мають бути враховані при вирішенні питання про призначення пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону встановлені у даному судовому рішенні та не були відомі ОСОБА_3 на момент розгляду заяви останньої від 10.05.2017 року, судова колегія приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Відповідача призначити Позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу Апелянта на те, що останній не позбавлений права на звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону, додавши до неї нові документи на підтвердження періоду проживання та роботи особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю до 01.01.1993 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо правомірності дій Відповідача та відсутності правових підстав для виплати Позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня в іншому, ніж передбаченому постановою Кабінету Міністрів України розмірі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про правомірність дій Управління було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а саме не витребувано докази з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неналежним чином надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зазначивши, що підстави відмови у задоволенні позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити, зазначивши, що підстави для відмови у задоволенні позову викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2017 року змінити, зазначивши, що підстави для відмови у задоволенні позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

В іншій частині постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк
Судді В.В. Кузьменко
О.І. Шурко