Справа № 813/4035/17
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
30 листопада 2017 року № 813/4035/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Ванчак М.Л.,

представника позивача Самардака М.М.,

представника відповідача Івасюк Р.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

07 листопада 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, скасування наказу.

Ухвалою судді від 20.11.2017 року було відкрито провадження у даній справі та призначено попереднє судове засідання.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

-визнати протиправним включення ОСОБА_1 до наказу про зняття 100% премії по В/ч НОМЕР_1 за березень 2017 р. «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби» - протиправним;

-зобов`язати командира В/ч НОМЕР_1 привести даний наказ за березень 2017 р. у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ», виключивши ОСОБА_1 з даного наказу;

-скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за березень 2017 р. в частині зняття з ОСОБА_1 100 відсотків премії та зобов`язати повернути йому незаконно зняті кошти у розмірі 100% премії;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати копію рапорту безпосереднього начальника з клопотанням про позбавлення позивача премії, який подається у кінці місяця із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього, та який слугував підставою для видачі наказу про позбавлення ОСОБА_1 премії та копію наказу про зняття з нього премії;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України.

На заперечення проти позовних вимог від відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в яких останній посилався на пропущений позивачем строк звернення до суду з означеним позовом та просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

У попередньому судовому засіданні судом поставлено на вирішення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача проти залишення позовної заяви без розгляду заперечив, наголошуючи на тому, що позивач строку звернення до суду не пропустив, посилаючись на ст.233 Кодексу законів про працю України.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача підтримав аргументи та вимоги клопотання, просив суд його задовольнити з огляду на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з означеним позовом.

Заслухавши думку представників сторін щодо залишення позовної заяви без розгляду, перевіривши матеріали справи, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення, а позовна заява - залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, право на судовий захист гарантується кожному. Особа, право, свобода чи інтерес якої порушуються, не визнаються чи оспорюються, має право на звернення до суду за їх захистом чи поновленням.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цьому контексті суд наголошує на тому, що строки звернення до адміністративного суду, як і строки давності, є важливим інструментом, використання якого дозволяє забезпечити, зокрема, дотримання принципу правової визначеності.

Подібне трактування строків давності (яке може бути застосованим і для строків звернення до суду) неодноразово викладав у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини. Так, у п.137 рішення у справі «Олександр Волков проти України» Суд зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Окрім того, в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-2469цс16 Верховний Суд України виклав правову позицію, в якій також вказав на те, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Як зазначає Верховний Суд України в цій же постанові від 16.11.2016 року в справі №6-2469цс16, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини пп НОМЕР_2 від 10.03.2017 року №182 на підставі рапорту начальника пошуково-рятувальної і парашутно-десантної служби Військової частини пп НОМЕР_2 від 03.03.2017 року було призначено службове розслідування відносно прапорщика ОСОБА_1 по факту відсутності на службі 03.03.2017 року. За результатами службового розслідування наказом командира Військової частини пп НОМЕР_2 від 29.03.2017 року №258 «Про результати службового розслідування відносно прапорщика ОСОБА_2 » за невихід на службу без поважних причин на підставі п.«а» ст.59 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прапорщику ОСОБА_1 було оголошено догану. На підставі п.31.6 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за невихід на службу без поважних причин ОСОБА_3 було позбавлено преміювання за березень місяць 2017 року у повному місяці.

На момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, тобто 06.11.2017 року (дата штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надіслана позовна заява до суду), з часу винесення наказу про позбавлення його премії №275 від 03.04.2017 року спливло понад шість місяців, що безумовно породжує сумнів у дотриманні вимог національного законодавства щодо строку звернення до суду та тягне за собою необхідність з`ясування обставин щодо пропущення або ж не пропущення строків звернення до суду, а в разі пропущення - наявності чи відсутності поважних причин його пропуску, зі застосуванням відповідних правових наслідків.

Матеріалами, зібраними у ході підготовчого провадження у даній справі підтверджується, що позивач дізнався або міг дізнатися про порушення його прав по невиплаті премії за підсумками роботи у березні 2017 року щонайменше у кінці квітня місяця 2017 року, тобто під час виплати йому у квітні 2017 року заробітку без 100% премії.

Дану обставину представник позивача у попередньому судовому засіданні також не зміг спростувати.

Тож, суд приходить до висновку, що позивач мав можливість своєчасно, в межах шестимісячного строку, звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав, свобод та інтересів, проте не скористався наданим йому правом.

Так, чинним процесуальним законом, а саме ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 цієї статті, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно ч.2 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При викладених вище обставинах, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія, яких у даному випадку не встановлено.

Доводи представника позивача стосовно посилань на положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України не заслуговують на увагу, оскільки дана норма регулює відносини щодо стягнення заробітної плати.

У цьому контексті суд також зауважує, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав, що знайшло своє підтвердження в практиці Європейського Суду з прав людини (зокрема у рішенні в справі «Девеер проти Бельгії», рішенні в справі «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 пропущено строк звернення до адміністративного суду з означеним позовом, позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом й не надано доказів, які би підтверджували поважність пропущення такого строку, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та для постановлення іншого рішення, суд вважає необхідним застосувати зазначені вище норми закону та задовольнивши клопотання відповідача залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст.99, 100, 121, 158-160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №813/4035/17 - задовольнити повністю.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, скасування наказу - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст ухвали виготовлений 04 грудня 2017 року.