Справа № 642/4938/17
Суддя: Скляренко С. О.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №642/4938/17
Провадження №2-а/642/488/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(скорочене провадження)

27 листопада 2017 року м.Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Скляренка С.О., розглянувши у скороченому провадженні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 31.07.2017 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1; зобовязати Київське обєднанане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 05 жовтня 2016 року; стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є громадянином України, має загальний стаж трудової діяльності 25 років. 05.10.2016 на підставі ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» він звернувся до УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії. Проте з огляду на те, що він на початку жовтня 1998 року поїхав на постійне проживання до Німеччини - Управління незаконно відмовило йому в призначенні пенсії за віком. 05.05.2017 постановою Ленінського районного суду м. Харкова було визнано дії управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова) щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 протиправними., зобовязано управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова) здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 05 жовтня 2016 року. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2017 постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2017 скасовано частково, ухвалено зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 жовтня 2016року щодо призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 05 жовтня 2016 року. Київське ОУПФУ м. Харкова на виконання вимог постанови ХААС від 07.07.2017 повторно винесло рішення від 31.07.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком з тих самих підстав, що й вперше. Вважає бездіяльність відповідача протиправною та просить поновити порушене право.

Від представника відповідача надійшли письмові заперечення в яких зазначає, що відмова позивачу у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги є правомірною. Зазначено, що у відповідності до ст.51 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, однак Угода між Україною та Німеччиною з питань пенсійного забезпечення не укладалась, а отже відсутні законні підстави для виплати пенсії громадянам України, які постійно проживають у Німеччині.

Згідно зі ст.183-2 КАС України даний позов підлягає розгляду та вирішенню в порядку скороченого провадження.

Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Позивач є громадянином України, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає в Німеччині багато років.

Позивач має загальний стаж трудової діяльності 25 років, що підтверджується записами в трудовій книжці.

05.10.2016 позивач звернувся до УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії, однак рішенням відповідача від 13.10.2016 йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком, посилаючись на те, що він мешкає в Німеччині та Угоди між Украхною та Німеччиною з питань пенсійного забезпечення не укладалося, отже відсутні законні підстави для виплати пенсії громадян України, які постійно проживають в Німеччині.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2017 було визнано дії управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова) щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 протиправними, зобовязано управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова) здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 05 жовтня 2016 року».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2017 постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2017 скасовано частково, ухвалено зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 жовтня 2016 року щодо призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 05 жовтня 2016 року.

Київське ОУПФУ м. Харкова на виконання вимог постанови ХААС від 07.07.2017 повторно винесло рішення від 31.07.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком з тих самих підстав, що й вперше.

Зазначені постанови набули чинності.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України"Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом. Особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачеві, відповідач посилається на вимоги ст.. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» згідно якого пенсійне забезпечення громадян України, що живуть за її межами, проводиться на основі договорів (угод) з іншими державами. П. 2 статті 49 вказаного Закону передбачає, що виплата пенсії призначається на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Та зазначає, що угоди між Україною та державною Німеччиною про пенсійне забезпечення громадян України, які проживають на території Німеччини не укладено.

Однак, 07 жовтня 2009 року Конституційний Суд України своїм рішенням у справі № 1-32/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у звязку з чим відповідно до статті 152 Конституції України ці положення Закону втратили чинність з дня винесення Конституційним Судом України свого рішення.

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права та свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та національного походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. У свою чергу, ст. 46 КУ закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина Україна.

Частиною 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав та основоположних прав людини, якою закріплено, що кожна людина має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами та міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім всього вище вказаного, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ приходить до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (п. 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. Суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, на підставі чинного національного законодавства та практики ЄСПЛ право громадянина на призначення йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Згідно частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Наведене вище, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, свідчить про те, що в даному випадку права позивача, який не отримує пенсію в Україні, порушені. Його право на отримання пенсії повинно бути поновлено незалежно від того, чи існує механізм, який забезпечує виплату пенсії особам, які не проживають постійно на території України.

За таких обставин суд вважає неправомірною відмову відповідача у нарахуванні та виплати пенсії позивачу, у звязку з чим його вимоги щодо визнання цих дій неправомірними та зобовязання провести нарахування і виплати йому пенсії підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 183-2, 186, 254, 256, 267 КАС України, ст.. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст . 2, 49, 51 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 31.07.2017 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1

Зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 05 жовтня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя С.О.Скляренко