Справа № 675/383/17
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/383/17
Провадження № 2-а/675/35/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., сторін та інших осіб, які беруть участь в справі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача 1: Нечипорука Л.Ф.,

відповідача 2: Наталіча М.Д.,

представника відповідача 3: Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до службової особи Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Нечипорука Леоніда Федоровича, службової особи Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Наталіча Михайла Дмитровича, Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)»

про визнання неправомірними дій ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до службової особи Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Нечипорука Леоніда Федоровича, службової особи Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Наталіча Михайла Дмитровича, Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» та з врахуванням уточнень заявлених в ході розгляду справи просив визнати неправомірними їх дії щодо заборони куріння під час прогулянки в ДІЗО та перебування в ПКТ, ОК.

Позовні вимоги обгрунтовуються наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що під час відбування покарання відповідачами обмежено в праві куріння, посадові особи установи виконання покарання в порушення закону завдають у такий спосіб йому страждання та моральні тортури.

Мотивує заявлені позовні вимоги тим, що під час перебування як в ПКТ, ОК так і під час прогулянки в ДІЗО не може бути обмежений в користуванні тютюном та його куріння, а Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які встановлюють такі заборони не можуть суперечить законам України.

Позивач вважає, що такі обмеження з боку службових осіб установи виконання покарання завдають йому моральної шкоди та страждань, а відтак його порушене право підлягає поновленню в судовому порядку.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві з врахуванням уточнень, які були заявлені в ході судового розгляду. На думку позивача та його представника порушене відповідачами у справі право ОСОБА_1 підлягає поновленню, шляхом визнання протиправними їх дій.

Відповідачі 1, 2 у судовому засіданні вказали на безпідставність заявленого позову, зазначивши, що під час виконання своїх службових обов'язків діяли виключно в межах чинного законодавства. Звертали також увагу і на те, що обмеження на які вказує позивач встановлені вимогами кримінально-виконавчого законодавства. Просили відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача 3 - Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що згідно з п. 6 розділу ХХV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженим забороняється брати із собою у ДІЗО або в карцери продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, а в установах для тримання жінок, крім зазначених речей, спеціальних засобів гігієни. Їм не дозволяється курити.

При цьому, вказував і те, що засудженим забороняється брати з собою у ПКТ (ОК) продукти харчування, особисті речі, крім предметів першої потреби (годинник, підручники, прості олівці, авторучки, зошити, поштові марки, картки, конверти, зубна паста (порошок), зубна щітка, туалетний папір), тютюнових виробів і сірників. Курити засуджені можуть лише під час щоденної прогулянки.

Представник відповідача 3 просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, так як Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань встановлена пряма заборона куріння під час відбування дисциплінарних стягнень у вигляді поміщення до ПКТ (ОК), ДІЗО, єдиний виняток, курити засуджені можуть лише під час щоденної прогулянки у ПКТ (ОК).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Постановляючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стверджується розпискою від 11.06.2016 року, від підпису якої відмовився.

У ході розгляду справи встановлено, що під час відбування накладених закладом виконання покарання дисциплінарних стягнень, засудженого ОСОБА_1 було обмежено у курінні під час його перебування в ДІЗО, дозволено курити тільки під час щоденної прогулянки під час знаходження в ПКТ (ОК).

На думку суду, обмеження позивача з боку Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» в частині дозволу на куріння під час перебування в ДІЗО та ПКТ, ОК не порушують встановлений порядок відбування покарань, не порушують прав засудженого, відповідачі діяли у спосіб та в межах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

При цьому частина 4 ст. 107 вказаного Кодексу встановлює для засуджених заборону курити у не відведених для цього місцях.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Згідно пункту 5 розділу XXV вказаних Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов'язаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоров'я начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

Заходи стягнення у виді переведення засуджених у ПКТ (ОК) застосовуються в разі безуспішності інших заходів впливу.

Разом з тим, абзац 8 пункту 6 розділу XXV Правил встановлює, що засудженим забороняється брати із собою у ДІЗО або в карцери продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, а в установах для тримання жінок, крім зазначених речей, спеціальних засобів гігієни. Їм не дозволяється курити.

При цьому, слід відміти що засудженим забороняється брати з собою у ПКТ (ОК) продукти харчування, особисті речі, крім предметів першої потреби (годинник, підручники, прості олівці, авторучки, зошити, поштові марки, картки, конверти, зубна паста (порошок), зубна щітка, туалетний папір), тютюнових виробів і сірників. Курити засуджені можуть лише під час щоденної прогулянки (абзац 9 пункт 6 розділу XXV Правил).

Слід констатувати те, що згідно пункту 1 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженим дозволяється зберігати при собі предмети, вироби і речі в асортименті та кількості, що визначені переліком.

Покликання під час судових засідань позивача на протиправність Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 не можуть братися до уваги, так як останній прийнято відповідно до статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.

Питання визнання законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень може бути оскаржене в судовому порядку. Водночас, Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 29.12.2014 № 2186/5 не визнані в судовому порядку незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

З огляду на викладене, вказані Правила є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 159-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.В. Король