Справа № 390/1202/17
Суддя: Терещенко Д. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 390/1202/17
Провадження № 2-а/390/35/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Терещенка Д.В.,

при секретарі Головацькій А.Б., Губанова М.М.,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про зобов'язання вчинити певні дії та прийняти рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень від 20.09.2017, просить: визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району та області від 09 червня 2017 року №114-17/2017 року, щодо відмови виділення йому земельної ділянки, площею 2,0 га із земельної ділянки №49, яка є власністю ОСОБА_2 сільської ради; зобовязати ОСОБА_2 сільську раду Кіровоградського району Кіровоградської області прийняти нове рішення щодо відведення йому земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення ділянки №49, яка перебуває у комунальній власності ОСОБА_2 сільської ради; стягнути з відповідача судовий збір на його користь. В обґрунтування позову зазначає, що у травні 2017 року він разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області із заявами про відведення їм земельних ділянок площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення ділянки №49, яка є власністю ОСОБА_2 сільської ради. На сесії сільської ради від 09 червня 2017 року №114-17/2017 року їм відмовили, обґрунтовуючи тим, що сільська рада до розмежування земель на державну і комунальну до державних земель за межами населеного пункту не має відношення та не розпоряджається. Застосувавши невідповідні норми матеріального права, землевпорядник ОСОБА_5, яка готувала невідповідне законодавству рішення, підштовхнула сесію сільської ради до помилкового висновку, стверджуючи, що питання виділення земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_2 сільської ради не належить до її компетенції. Фактом і об'єктивною обставиною є те, що земельна ділянка №49 уже виділена з земель державної власності і є власністю територіальної громади, а її власником є ОСОБА_2 сільська рада. У Державному реєстрі речових прав від 28.07.2016 під реєстраційним номером №25 зазначено, що ця земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:000:0049 площею 6,1 га є власністю ОСОБА_2 сільської ради на основі судового рішення. Позивач вважає, що у ОСОБА_2 сільської ради відсутні законні підстави для прийняття відмовного рішення, а тому звертається до суду з відповідним позовом.

Позивач в судове засідання, призначене на 27.11.2017 року не зявився, до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи провести без його участі. В судовому засіданні 20.09.2017 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Також, 05.09.2017 від ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області надійшли письмові пояснення, з яких слідує, що 11.05.2017 ОСОБА_1 подав до сесії ОСОБА_2 сільської ради заяву реєстраційний № 8 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, ділянка №49. Земельна ділянка № 49, кадастровий номер :02:000:0049, загальною площею 6,118 га, знаходиться поза межами населеного пункту в полі № XI, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09.08.2012 визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальних громад ОСОБА_2 сільської ради. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 справа № 390/1058/16-а(2-а/390/17/16) рішенням сімнадцятої сесії ОСОБА_2 сільської ради № 114-17/2017 від 09.06.2017 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 25).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що в травні 2017 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області з заявою, в якій просив відповідно до ст. ст. 118, 121 ЗК України надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара із земель для ведення сільськогосподарського виробництва, що є власністю ОСОБА_2 сільської ради і розташована в полі XI (49). На території України земельних ділянок з таким цільовим призначенням безоплатно у власність не отримував (а.с.5).

Рішенням сімнадцятої сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської №114-17/2017 від 09.06.2017, відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного

виробництва, яка знаходиться поза межами населеного пункту в полі XI земельна ділянка

№049, визнана відумерлою спадщиною та є власністю територіальних громад

ОСОБА_2 сільської ради, сільська рада до розмежування земель на державну і

комунальну до державних земель за межами населеного пункту не має відношення та не

розпоряджається. Вказане рішення прийнято відповідно до пп. 34, п.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п.12 Перехідних положень ЗК України, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 справа №390/1058/16-а (2-а/390/17/16) (а.с.4).

Відповідно до копії ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 справа №390/1058/16-а (2-а/390/17/16), на яку посилається відповідач у своєму рішенні та яку ним долучено до пояснень, якщо земельна ділянка надається для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту, то рішення приймає виключно районна адміністрація. Сільська рада до розмежування земель на державну і комунальну до державних земель за межами населеного пункту не має відношення. ОСОБА_2 сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області не може прийняти рішення поза межами своїх повноважень щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення для товарного виробництва, яка знаходяться поза межами населеного пункту, і факт визнання відумерлою спадщиною бажаної позивачем земельної ділянки, також як і факт передачі відумерлої спадщини до комунальної власності ОСОБА_2 сільської ради, ніяк не змінює та не розширює визначені законом повноваження відповідача по справі.

Частиною 2 ст. 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону . Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави . Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. ст. 13,14 Конституції України ).

Згідно із ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.4 ЗК України встановлено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до п. а) ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною (ч. ч. 1, 5 ст. 83 ЗК України).

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77931507 від 11.01.2017, земельна ділянка площею 6,118 га, кадастровий номер :02:000:0049, належить ОСОБА_2 сільській раді, форма власності власність територіальних громад, підстава виникнення права власності рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09.08.2012 (справа №1108/2773/12), дата та час державної реєстрації 28.07.2016 13:28:41 (а.с.27).

Тобто земельна ділянка площею 6,118 га, кадастровий номер :02:000:0049, належать на праві власності ОСОБА_2 сільській раді, а тому є комунальною власністю.

Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Відповідно ч.ч. 6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту вказаних законодавчих положень суд вбачає, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Крім того, ОСОБА_2 сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області при прийнятті спірного рішення керується пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, який виключено на підставі Закону № 5245-VI від 06.09.2012.

З урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що відповідач при прийнятті рішення не надав оцінки поданим ОСОБА_1 документам на предмет їх відповідності земельному законодавству та посилаючись на положення пункту 12 Перехідних положень ЗК України, фактично відмовив позивачу у задоволенні його заяви з підстав, не передбачених Земельним кодексом України

Рішення сімнадцятої сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської №114-17/2017 від 09.06.2017 не містить будь-яких посилань на невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до положень, визначених статтями 118 та 122 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач не розглянув належним чином заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та не прийняв рішення відповідно до чинного законодавства, чим порушив право позивача на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи те, що чинним законодавством України врегульовано, що за результатами розгляду клопотання позивача повинно було прийнято одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, суд приходить до висновку, що рішення сімнадцятої сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської №114-17/2017 від 09.06.2017, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суперечить вимогам статті 122 Земельного кодексу України, необґрунтоване, винесене без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому не може вважатись законним та правомірним, як наслідок підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В даному випадку ОСОБА_2 сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного рішення відповідно до норм чинного законодавства, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району та області від 09 червня 2017 року №114-17/2017 року.

Конституцією України чітко закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст.13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14).

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З врахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що ЗК України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не має права відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені ЗК України.

Відповідно до діючого правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм ЗК України, а тому відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності належить до компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_7 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивач в частині зобовязання відповідача прийняти нове рішення щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільського господарства призначення ділянки №49, яка перебуває у комунальній власності ОСОБА_2 сільської ради. Разом з тим, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Саме такою є правова позиція Верховного Суду України, викладена 07.06.2016 року по справі №820/3507/15.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку субєкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобовязання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити з відповідача на користь позивач судові витрати у розмірі 640,00 грн.

На підставі ст.ст. 3, 13, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 12, 83, 116, 118, 122 ЗК України, ст.ст. 25, 26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст.ст. 2, 3, 8, 9, 11, 12, 70-71, 86, 94, 158-163, 167, 171 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про зобов'язання вчинити певні дії та прийняти рішення задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення сімнадцятої сесії сьомого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської №114-17/2017 від 09.06.2017 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Зобовязати ОСОБА_2 сільську раду Кіровоградського району Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара із земель для ведення сільськогосподарського виробництва, що є власністю ОСОБА_2 сільської ради і розташовані в полі XI (49).

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя