Справа № 2а-983/10
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-983/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Свірідової В.В.

при секретарі Дмитраш 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хімтранс» до Львівської міської ради про визнання незаконними дій та визнання недійсною ухвали Львівської міської ради №3227 від 28 січня 2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хімтранс» 20 травня 2010 року звернулося до суду з позовною заявою до Львівської міської ради про визнання незаконними її дій щодо відмови у наданні у користування позивачу земельної ділянки площею 0,0781 га по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові, визнання недійсною ухвали відповідача №3227 від 28.01.2010р. «Про відмову ТзОВ «Хімтранс» у наданні земельної ділянки по вул. М.Драгоманова, 48».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є власником будинку на вул. Драгоманова, 48 в м. Львові, який розташований на земельній ділянці площею 0,0781 га. Позивач неодноразово звертався до Львівської міської ради з проханням надати йому в оренду дану земельну ділянку, однак відповідач з цим зволікав, тому позивач був вимушений звернутися до суду. Постановами господарського суду Львівської області від 21.05.2007р. та Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2007р. встановлено, що до ТзОВ «Хімтранс» у відповідності до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України з переходом права власності на нерухоме майно перейшло право користування земельною ділянкою під обєктом нерухомого майна та ділянкою, необхідною для його обслуговування загальною площею 0,0781га по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові, визнано протиправними дії Львівської міської ради та зобовязано відповідача вирішити питання про передачу ТзОВ «Хімтранс» даної земельної ділянки. В звязку з невиконанням відповідачем даних судових рішень, господарським судом Львівської області було винесено окрему ухвалу від 28.04.2009р. на дії відповідача та його виконавчих органів. Посилається також на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2009р., ухвалу від 16.12.2009р., якими встановлено аналогічні обставини.

Рішення судів набрали законної сили та звернуті до виконання, однак 28.01.2010р. відповідач прийняв оскаржувану ухвалу №3227, якою всупереч законодавству та судовим рішенням відмовив позивачу у наданні земельної ділянки. Позивач ствердив, що в порушення регламенту проект оскаржуваної ухвали не був включений в порядок денний пленарного засідання 28.01.2010р., ухвала всупереч законодавству не вмотивована, приймаючи її відповідач діяв необгрунтовано, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, жоден з яких не наділяє відповідача правом відмовляти у наданні в оренду земельної ділянки, якщо на ній розташоване належне заявнику нерухоме майно. Оскаржувана ухвала є результатом недобросовісних, дискримінаційних та нерозсудливих дій відповідача, які порушують права позивача і вчинені не в інтересах територіальної громади. В звязку з неоформленням землекористування позивачу відмовлено і в затвердженні містобудівного обгрунтування та містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок по вул. Драгоманова 48-48а, що порушує його права власника майна та землекористувача

здійснювати реконструкцію належного йому будинку. Згідно ст. 56 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою включає відповідне рішення уповноваженого органу про надання земельної ділянки в оренду, тому вимоги відповідача про долучення позивачем техдокументації до прийняття відповідного рішення відповідачем є протиправними. Не зважаючи на надання відповідачу виготовленої ліцензованою організацією техдокументації на земельну ділянку, ним було прийнято оскаржувану ухвалу, що підтверджує протиправність дій відповідача. Висновком експертного будівельно-технічного дослідження Львівського НДІ судових експертиз від 28.07.2010р. встановлено, що земельна ділянка, визначена в наявній у відповідача технічній документації на неї, відповідає земельній ділянці, яка згідно чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо, необхідна для розміщення належного позивачу будинку та для його обслуговування. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні зазначеним в адміністративному позові і письмових поясненнях. Просять позов задоволити.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, давши аналогічні пояснення зазначені у позові та письмових поясненнях, долучених до справи.

Представник Львівської міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2007р. про зобовязання відповідача в місячний строк вирішити питання про передачу позивачу спірної земельної ділянки набрала законної сили, однак дане рішення суду відповідачем не виконано, оскільки, хоча це питання неодноразово було предметом розгляду на пленарних засіданнях сесій Львівської міської ради, депутати його не підтримали, натомість, вирішили відмовити позивачу у наданні йому в користування спірної земельної ділянки, прийнявши оскаржувану ухвалу. На виконання рішення суду та окремої ухвали господарського суду Львівської області від 28.04.2009р. було підготовлено два альтернативних проекти ухвали - про надання позивачу та про відмову у наданні йому земельної ділянки. В порядок денний пленарного засідання 28.01.2010р. було включено питання «53» «Про розгляд питання землекористування ТзОВ «Хімтранс» земельною ділянкою на вул. Драгоманова, 48», під який додано обидва проекти ухвал, які і ставилися послідовно на голосування, при цьому була проголосована оскаржувана ухвала, проект якої був попередньо погоджений профільними депутатськими комісіями. Посилається на ст.ст. 12, 124 ЗК України, ст.ст. 13, 41, 142-145 Конституції України, якими визначено права органів місцевого самоврядування на розпорядження та управління власністю від імені Українського народу та територіальних громад, в т.ч. землею. Згідно із п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції місцевих рад відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин, тому тільки Львівська міська рада може ухвалити рішення про передачу земельної ділянки в користування позивачу.

Згідно ст. 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки з встановленими межами і без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації, однак позивач не надав її відповідачу, тому останній не міг прийняти іншого рішення, окрім оспорюваного. Крім того, з листа управління земельних ресурсів у м. Львові від 13.09.2009р. вбачається, що для реконструкції та будівництва адміністративно-готельного комплексу на спірній земельній ділянці, необхідно змінювати її цільове призначення, що тягне за собою процедуру відведення згідно постанови КМ України №677 від 26.05.2004р. і унеможливлює передачу її в оренду позивачу. Вважає оскаржувану ухвалу законною, процедуру при її прийнятті дотриманою, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши обєктивні докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Рішенням Конституційного суду України у справі за №10-рп/2010 від 01.04.2010р., зокрема, встановлено, що до публічно- правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Виходячи з наведеного, даний спір підсудній адміністративному суду.

В судовому засіданні встановлено, що нежитловий будинок №48 по вул.

Драгоманова у м. Львові з 09.06.2006р. належить позивачу по справі - ТзОВ «Хімтранс» на праві приватної власності. Для оформлення землекористування позивач з клопотанням від 31.10.2006р. звернувся до відповідача з проханням передати йому в оренду земельну ділянку, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, межі якої визначені в натурі без зміни її цільового призначення.

Частинами 2, 3, 5 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в діючій на той час редакції передбачалось, що особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Надання земельної ділянки в оренду без зміни її цільового призначення, межі якої визначені в натурі, здійснюється без розроблення проекту її відведення.

Статтею 124 Земельного кодексу України також визначалось, що передача в оренду земельних ділянок лише із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу. Отже, станом на дату звернення позивача щодо надання в оренду спірної земельної ділянки, закон не містив вимог надання з клопотанням в даному випадку будь-яких додаткових документів крім тих, які підтверджували б незмінність цільового призначення та визначеність меж земельної ділянки.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи клопотання позивача №144 від 31.10.2006р., до нього було долучено всі необхідні документи, які підтверджували незмінність цільового призначення та визначеність меж даної земельної ділянки.

Відтак, суд погоджується з твердженнями позивача про протиправність дій відповідача та його виконавчих органів щодо вимог представлення додаткових документів, в т.ч. технічної документації згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України в діючій на даний час редакції, для уможливлення розгляду та вирішення відповідачем звернення позивача, поза як згідно ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку містить рішення повноважного органу про надання в користування земельної ділянки, тобто прийняття такого рішення відповідачем передує оформленню і наданню інших документів, зокрема, технічної документації, договору оренди тощо.

Крім того, заявою позивача №100 від 13.11.2009р. підтверджується факт надання відповідачу технічної документації на земельну ділянку ще в листопаді 2009 року, однак відповідач всупереч власним посиланням тим не менш прийняв оскаржувану ухвалу.

Згідно із ч. 2 ст. 377 ЦК України в редакції, чинній на дату переходу до позивача права власності на будинок по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій в користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. З наявних в матеріалах справи документів, зокрема, плану відводу земельної ділянки від 10.09.1954р., рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №304 від

16.06.1977р., державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.10.2003р., витягу про реєстрацію права власності від 08.12.2003р., договору викупу №1500 від 04.04.2006р., договору іпотеки від 06.05.2006р., витягу з статуту ЛОР СНЮ України, технічної документації щодо передачі ТзОВ «Хімтранс» земельної ділянки площею 0,0781 га по вул. Драгоманова, 48 в м. Львові випливає, що будинку №48 по вул. Драгоманова у м. Львові рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №1085 від 16.08.1954р. було відведено земельну ділянку площею 0,19 га.

В 1977 році будинок №48 по вул. Драгоманова рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №304 був переданий в оренду Львівській обласній раді науково-технічних товариств, до якої згідно п. 15 чинного на той час «Положення про земельні розпорядки в смузі міст і містечок», затвердженого Постановою ВЦВК і Раднаркому УСРР 23.09.1925р. та ст. 89 Земельного кодексу УРСР 1970 року перейшло і право користування даною земельною ділянкою. Після приватизації її частини і частини будинку та переходу їх у власність позивачу, в користуванні правонаступника власника будинку - ЛОР СНЮ України залишилась земельна ділянка площею 0,0781 га, право на користування якою перейшло до позивача в 2006 році у відповідності із ст. 377 ЦК України.

Зазначені вище обставини були встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема, постановами господарського суду Львівської області від 21.05.2007р. та Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2007р. по справі №1/78-26/36 визнано протиправними дії (бездіяльність) Львівської міської ради щодо зволікання з прийняттям рішення та зобовязано її в місячний строк вирішити питання про передачу ТзОВ «Хімтранс» земельної ділянки площею 0,0781 га по вул. Драгоманова, 48 в м. Львові з раніше визначеними межами без зміни її цільового призначення для обслуговування будівлі. Крім того, по факту невиконання відповідачем даних рішень суду, 28.04.2009р. господарським судом Львівської області було винесено окрему ухвалу на дії Львівської міської ради та її виконавчих органів. Даними судовими рішеннями, а також постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2009р. та ухвалою від 16.12.2009р. по справі №2а-4589/09/1370, також встановлено, що до позивача у відповідності до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України з переходом права власності на нерухоме майно перейшло право користування земельною ділянкою під обєктом нерухомого майна та ділянкою, необхідною для його обслуговування загальною площею 0,0781 га по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові, межі якої не змінювались, вони визначені в натурі існуючою огорожею і контуром будинку та погоджені з суміжними землекористувачами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, зазначені обставини підтверджуються і матеріалами даної справи.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався з відповідними заявами стосовно виконання даних рішень судів до відповідача, що не заперечувалось в судових засіданнях представником відповідача. Дана обставина підтверджується і долученими до справи письмовими доказами, зокрема заявами позивача №145 від 30.11.2007р., №100 від 13.11.2009р. Крім того, господарським судом Львівської області була скерована відповідачу окрема ухвала від 28.04.2009р., якою відповідача було зобовязано усунути порушення закону щодо невиконання рішень судів. Однак, як встановлено судом, дані судові рішення, в т.ч. окрема ухвала суду виконані відповідачем не були. Натомість, всупереч змісту зазначених рішень та окремої ухвали, відповідач прийняв оскаржувану ухвалу про зворотнє, якою відмовив позивачу в наданні земельної ділянки в користування.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Не зважаючи на те, що відповідач в спірній ухвалі посилається як на підставу її прийняття на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2007р.,

резолютивна частина ухвали цілком протилежна змісту даного судового рішення, тобто відповідач всупереч закону порушив конституційний принцип обовязковості виконання судових рішень. З урахуванням наведеного, не заслуговують на увагу посилання відповідача на вжиті відповідачем заходи, спрямовані на їх виконання.

Окрім того, матеріалами справи спростовуються твердження відповідача щодо законності оскаржуваної ухвали та дотримання процедури її прийняття.

Так, ч. З ст. 124 Земельного кодексу України передбачає, що у разі розташування на земельних ділянках обєктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 Кодексу), передача їх в оренду здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

В свою чергу ч.ч. З, 4, 10 ст. 123 Земельного кодексу України передбачають вичерпний перелік випадків, коли уповноважений орган може відмовити заявнику. Але всі ці випадки стосуються виключно надання земельних ділянок у користування на підставі проектів землеустрою щодо відведення з мотивів невідповідності вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та містобудівній документації. Таким чином, відповідач прийняв оскаржувану ухвалу всупереч земельному законодавству і без дотримання процедури, оскільки в разі, якщо на земельній ділянці з встановленими межами розташоване нерухоме майно, і її цільове призначення не змінюється, орган місцевого самоврядування не наділений правом відмовити власнику майна у наданні цієї земельної ділянки йому у користування.

Суд не погоджується і з посиланнями представника відповідача на невизначеність меж і площі земельної ділянки по вул. Драгоманова, 48 і необхідністю їх затвердження органом місцевого самоврядування.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи технічної документації щодо передачі ТзОВ «Хімтранс» земельної ділянки площею 0,0781 га по вул. Драгоманова, 48 в м. Львові з раніше визначеними межами без зміни цільового призначення для обслуговування будівлі, межі даної земельної ділянки встановлено, вони погоджені з суміжними землекористувачами і збігаються з існуючою огорожею та фасадом будинку позивача.

Крім того, дані факти встановлені судовими рішеннями, зокрема, постановами господарського суду Львівської області від 21.05.2007р., Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2007р. по справі №1/78-26/36 тощо. Згідно із ст. 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України, жоден з яких не передбачає процедури затвердження меж земельних ділянок органами місцевого самоврядування. Водночас, суд приймає в якості належного доказу Висновок експертного будівельно-технічного дослідження Львівського НДІ судових експертиз №2373 від 28.07.2010р. яким, зокрема, встановлено, що земельна ділянка, визначена в наявній у відповідача технічній документації на неї, відповідає земельній ділянці, яка згідно чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо, необхідна для розміщення належного ТзОВ «Хімтранс» будинку по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові та для його обслуговування. Крім того, суд приходить до переконання, що розмір 0,0781 га даної земельної ділянки свідчить про реальну можливість використання всієї цієї земельної ділянки за цільовим призначенням і саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування будинку, який існував до його відчуження позивачу.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист управління земельних ресурсів у м. Львові, в якому стверджується про необхідність зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, оскільки постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2009р. по справі №2а-4589/09/1370, що набрала законної сили, визнано протиправними дії управління Держкомзему у місті Львів щодо вимог до позивача оформити зміну цільового призначення земельних ділянок, зокрема, площею 0,0781 га по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові. Тому безпідставними є твердження представника відповідача в судовому засіданні про необхідність в даному випадку розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки згідно із постановою КМ України №677 від 26.05.2004р. «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою

5

щодо відведення земельних ділянок». Крім того, на дату прийняття відповідачем оскаржуваної ухвали був чинним Закон України №1702-VI від 05.11.2009р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю», яким статтю 20 Земельного кодексу України доповнено частиною 5, згідно якої види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель визначаються землекористувачем самостійно в межах вимог до цієї категорії, що також виключає зміну цільового призначення земельної ділянки в цьому випадку.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача в обгрунтування правомірності прийняття ним оскаржуваної ухвали на ст.ст. 12, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 41, 142-145 Конституції України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими визначено права органів місцевого самоврядування на розпорядження та управління власністю від імені Українського народу та територіальних громад, в т.ч. землею. Як зазначено в п. З Розяснення ВАС України №02-5/743 від 27.06.2001р., обов'язок рад відвести земельну ділянку у власність або у користування необхідно відрізняти від їх обов'язку оформити право на земельну ділянку, якщо воно виникло у зв'язку з переходом права на будівлю і споруду тощо, тому передбачені Конституцією і Законами України права відповідача не наділяють його правом всупереч законодавству порушувати права та інтереси інших осіб.

У відповідності з ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Всупереч цій конституційній нормі оскаржувана ухвала необгрунтована, не містить жодних мотивів, з яких випливала б правомірність даного рішення відповідача.

Водночас, суд вважає доведеним факт відсутності проекту оскаржуваної ухвали в порядку денному пленарного засідання відповідача 28.01.2010р., що також свідчить про протиправність прийняття відповідачем даного рішення. Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу пленарного засідання 16-ї сесії Львівської міської ради 5-го скликання від 28.01.2010р., на пленарному засіданні при розгляді питання 53 порядку денного доповідачем було представлено два альтернативних проекти ухвал - про надання та про відмову в наданні земельної ділянки позивачу. В той же час, питання 53 «Про розгляд питання землекористування ТзОВ «Хімтранс» земельною ділянкою на вул. М.Драгоманова, 48» було включено в порядок денний внаслідок звернень позивача, тому відповідач не мав підстав розглядати будь-яких інших проектів рішень, крім підготовлених на виконання цих звернень.

Згідно ст. 41, 42 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Прийнявши оскаржувану ухвалу, відповідач грубо порушив право власності позивача на будинок по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові, тобто право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Оскаржуване рішення унеможливлює оформлення землекористування за позивачем, що призводить до неможливості здійснення реконструкції будинку, затвердження містобудівного

обгрунтування та містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки.

Таким чином, протиправна ухвала відповідача перешкоджає позивачу в реалізації його права власності на будинок та здійсненню ним підприємницької діяльності з використанням свого майна згідно ст.ст. 319, 320 ЦК України. При цьому, оскаржувана ухвала позбавляє позивача можливості позитивного вирішення його наступних аналогічних звернень до відповідача, позаяк дане питання вже розглянуто і неправомірно вирішене відповідачем.

Конституцією України, зокрема статтею 55 передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що Львівська міська рада своїми діями порушила право власності позивача на будинок по вул. Драгоманова, 48 у м. Львові, право на використання позивачем свого майна для здійснення підприємницької діяльності, право на оформлення користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належне позивачу нерухоме майно, тому ці права, передбачені Конституцією та Законами України, підлягають захисту в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. З ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що приймаючи оскаржувану ухвалу, відповідач діяв необгрунтовано, небезсторонньо, недобросовісно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 10 ст. 59 та п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку, спори про поновлення порушених прав осіб, що виникають в результаті таких рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

У відповідності з ч. З ст. 152 Земельного кодексу України, одним з способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 20 ГК України.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст. 393 ЦК України, акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону та порушує права власника визнається судом незаконним і скасовується.

Як розяснив у п. 7 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004р. Пленум Верховного Суду України, при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції, суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобовязує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем.

На підставі наведеного вище, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та слід визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у наданні в користування позивачу земельної ділянки площею 0,0781 га по вул. М.Драгоманова, 48 у м. Львові та визнати недійсною ухвалу Львівської міської ради №3227 від 28.01.2010р.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 17, 18, 19, 72 ч.І, 160-163, 167, 255 КАС України, ст.ст. 16, 21, 319, 320, 377, 393 ЦК України, ст.ст. 8, 19,40, 41,42, 55, 124, 144 Конституції України, ст.ст. 95, 120, 123, 124, ч. З ст. 152 Земельного кодексу України, Законом

України «Про місцеве самоврядування в Україні „ , ст. 15 ч.2,3,5 Законом України «Про оренду землі», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Львівської міської ради щодо відмови у наданні в користування ТзОВ «Хімтранс» земельної ділянки площею 0,0781 та по вул. М.Драгоманова, 48 у м. Львові.

Визнати недійсною ухвалу Львівської міської ради № 3227 від 28 січня 2010 року «Про відмову ТзОВ «Хімтранс» у наданні земельної ділянки на вул. М.Драгоманова, 48 у м.Львові».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Суддя ОСОБА_5