Справа № 335/12501/17
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Калюжної В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м, Запоріжжі адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП Бочковського Артема Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП Бочковського Артема Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції у м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02 вересня 2017 року ОСОБА_1 на автомобілі марки ВМW модель Х6, номерний знак НОМЕР_1 рухався по вул. Дніпровське шосе, де його наздогнав автомобіль патрульної поліції, подаючи сигнал зупинитися. Після зупинки працівник патрульної поліції пояснив причину зупинки тим, що позивач ОСОБА_1 проїхав перехрестя вул. Істоміна та вул. Розенталь на заборонний «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. е. Правил дорожнього руху - порушення проїзду на заборонний червоний сигнал або миготливий, або два миготливих сигнали.

На підставі цього співробітник поліції інспектор роти №1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя, лейтенант поліції Бочковський А.С. виніс постанову серія ЕАА № 157405 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на позивача накладено штраф в розмірі 425 грн.

Він з постановою не згоден, вважає, що вона є незаконною, оскільки складена за відсутності належних доказів, з порушенням законодавства, а факти викладені в ній не відповідають фактичним обставинам, тому постанова підлягає скасуванню, оскільки він правил дорожнього руху не порушував, а тому просить суд постанову від 02.09.2017 року ЕЕА №157405 скасувати, провадження у справі закрити.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у адміністративному позові, просить суд задовольнити позов у повному обсязі, зазначила, що належних доказів того, що Позивач порушив Правила дорожнього руху, матеріали справи не містять.

У судове засідання відповідач не з'явився, повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник третьої особи просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування зазначив, що вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Факт скоєння адміністративного правопорушення зафіксований на відеокамеру. На відеозапису чітко відображається порушення ПДР з боку позивача. Суду також надано диск із відеофіксацією.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи позивача, третьої особи та відповідні положення Правил дорожнього руху України, дослідивши відеозапис, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, так як водій ОСОБА_1 при керуванні автомобілем дійсно порушив Правила дорожнього руху - здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Знання Правил дорожнього руху є обов'язковим для кожного учасника дорожнього руху. Будь-яке відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортних подій, нанесення збитків майну, нанесення шкоди здоров'ю. Усяка розбіжність із положеннями Правил, відхилення від їхніх вимог може порушити встановлений порядок дорожнього руху і створити загрозу для його безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до п. 8.7.3 «а» ПДР, зелений дозволяє рух. Зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух (п. 8.7.3 «в» ПДР). Жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів (п. 8.7.3 «ґ»ПДР.) Жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу (п. 8.7.3 «д» ПДР). Червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух (п. 8.7.3 «е» ПДР).

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП до адміністративний відповідальності притягуються водії за проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серія № ЕАА № 157405 від 02.09.2017 року, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки ВМW модель Х6, номерний знак НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Істоміна та вул. Розенталь на заборонний «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. е. Правил дорожнього руху - порушення проїзду на заборонний червоний сигнал або миготливий, або два миготливих сигнали.

За вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок.

Посилання позивача зазначені в позові, не можуть бути прийняті судом як докази відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки з матеріалів адміністративної справи та оглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце.

Так, з оглянутого відеозапису у судовому засіданні судом встановлено, що на цьому відео зафіксовано, що саме Позивач перебуває за кермом автомобіля ВМW модель Х6, номерний знак НОМЕР_1, який проїхав перехрестя вул. Істоміна та вул. Розенталь на заборонний «червоний» сигнал світлофора, при цьому слід зазначити, що з відео чітко вбачається, що рух автомобіля BMW здійснювався під час триваючої роботи зеленого сигналу світлофору на іншій дорозі, з якої велася відеозйомка, що само по собі виключає будь-яку вірогідність того, що на дорозі, по якій їхав автомобіль позивача, у цей же час працював зелений сигнал світлофору, що цілком спростовує пояснення про рух на зелений сигнал світлофору з дотриманням Правил дорожнього руху.

Посилання позивача на ті обставини, що надане суду відео не є належним доказом у даній справі не ґрунтується на діючому законодавстві, оскільки це відео містить фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При винесені постанови, дії відповідача відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують, оскільки санкція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає покарання у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 425 грн.

Інспектор Бочковський А.С. при винесені оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описано правопорушення, яке було скоєно, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Представлений як доказ правомірності рішення інспектора диск з відеофіксацією, повністю спростовує доводи позивача про неправомірність дій цього інспектора при складанні постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача, зокрема доведено, що ОСОБА_1 допустив порушення ПДР, за що інспектор ПП, притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку інспектора, що в судовому засіданні не було встановлено.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Згідно вказаного рішення Конституційний суд прийшов до висновку, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті,уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках, встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання адміністративного протоколу, є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на не представлення позивачем доказів, які спростовують обставини, викладені поліцейським в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, судом розцінюються не обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивач допустив порушення п. 8.7.3 «е» ПДР України, а тому, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕЕА № 157405 від 02.09.2017 року є правомірною, складена з дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

А тому, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Керуючись ст. ст. 158 - 163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП Бочковського Артема Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: В.В. Калюжна