Справа № 810/2401/17
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року № 810/2401/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 15.12.2016 № 1615 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани;

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.05.2017 № 219 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції;

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління поліції в Київській області від 01.06.2017 № 421 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 15.06.2017 за пунктом 6 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію»;

-поновити гр. ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора-чергового Ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази Головного управління Національної поліції в Київській області прийняті протиправно, з порушенням чинного законодавства та без урахування всіх обставин справи.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Сторони надали заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч.6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Позивач з 15.12.2008 по 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 листопада 2015 року № 1 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції в Київській області та призначено на посаду інспектора-чергового Рокитнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 24.10.2016 № 661 позивача призначено старшим інспектором-черговим Ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУ НП в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 15.12.2016 № 1615 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС України від 20.01.2005 року № 60 дск "Про затвердження Інструкції з організації роботи ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України" та "Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ", що виявилось в одноосібному конвоюванні підсудного конвоїром ОСОБА_2, не проведенні огляду приміщення, де буде тимчасово знаходитись взята під варту особа, що призвело до втечі з під варти підсудної особи.

Наказом Головного управління від 01.06.2017 № 421 о/с відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію», з 15.06.2017.

Підставою для видання наказу від 01.06.2017 № 421 о/с був наказ ГУ НП в Київській області від 22.05.2017 № 219 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області.

Не погоджуючись із оскаржуваними наказами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Щодо наказу ГУ НП в Київській області від 15.12.2016 № 1615, суд зазначає наступне.

Так, наказом Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 12.12.2016 № 387 Про закріплення працівників Києво-Святошинського відділу на конвоювання та охорону затриманих та взятих під варту осіб старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено для конвоювання та охорони затриманих та взятих під варту осіб.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, він 12.12.2016 року, перебуваючи у складі конвойного наряду, здійснював конвоювання та охорону затриманих та взятих під варту осіб до Києво-Святошинського районного суду Київського області. Старшим конвою призначений був ОСОБА_3

Перебуваючи 12.12.2016 у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, один із затриманих попросився до туалетної кімнати. Старший конвою ОСОБА_3 наказав конвоїру ОСОБА_2 супроводжувати затриманого до туалетної кімнати.

Під час конвоювання затриманого до туалетної кімнати останній, застосувавши силу до конвоїра, вискочив у вікно, яке знаходилося коридорі суду та на якому була спиляна решітка.

ОСОБА_1 у цей час знаходився у спеціальній кімнаті, де знаходилися інші затримані, та здійснював їх охорону.

При цьому, жодних наказів старшого конвою щодо супроводження затриманого та проведення огляду приміщення ОСОБА_1 не отримував.

Представником відповідача у судовому засіданні дані твердження позивача не спростовувалися.

Наказом ГУ НП в Київській області від 13.12.2016 № 1595 призначено службове розслідування та цього ж дня прокуратурою було відкрито кримінальне провадження за фактом службової недбалості.

За результатами службового розслідування наказом ГУ НП в Київській області від 15.12.2016 № 1615 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області за порушення службової дисципліни, яке виявилося у порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: статті 18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС України від 20.01.2005 № 60 дск «Про затвердження Інструкції з організації роботи ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України та Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ», що виявилося в одноосібному конвоюванні підсудного ОСОБА_2, не проведенні огляду приміщення, де буде тимчасово знаходитися взята під варту особа, що призвело до втечі з-під варти підсудної особи, старшому інспектору - черговому ІТТ № 2 ГУ НП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

Відповідно до п. 1.28. Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС України 20.01.2005 № 60 дск (далі - Інструкція ), конвоїр підпорядковується начальникові конвою (старшому конвоїру).

Він зобов'язаний:

1.28.1. досконало знати свої обов'язки і точно їх виконувати, перебувати у визначеному начальником конвою (старшим конвоїром) місці і не відлучатися без його дозволу.

При цьому, згідно п. 1.26. Начальник конвою (старший конвоїр) несе відповідальність за точне і своєчасне виконання поставленого завдання щодо конвоювання затриманих та взятих під варту осіб, додержання законності підлеглими, збереження службових документів, особових справ конвойованих, озброєння та інших засобів, які були видані конвою.

Він зобов'язаний:

1.26.1. Знати обстановку на маршруті конвоювання та її особливості, основні відомості про конвойованих, підготувати конвой до виконання завдання, встановити порядок взаємодії між конвоїрами та інше.

Крім того, суд звертає увагу, що з наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 дск позивач був ознайомлений 26.12.2016, а з функціональними обов'язками старшого інспектора - чергового ІТТ № 2 - 01.03.2017 року.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв чітко в межах передбачених п. 1.28. зазначеної Інструкції., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо строків оскарження наказу ГУ НП в Київській області від 15.12.2016 № 1615, суд зазначає наступне.

Як слідує з пояснень позивача та не спростовувалося відповідачем, наказ ГУ НП в Київській області від 15.12.2016 № 1615 він отримав після звільнення з посади, а тому просив поновити строк на його оскарження.

Крім того, відомості, які містили б інформацію, коли саме позивача було ознайомлено з наказом ГУ НП в Київській області від 15.12.2016 № 1615, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин,суд вважає, що позивачем не було пропущено строку звернення до суду щодо оскарження зазначеного наказу.

Щодо оскарження наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.05.2017 № 219 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції та наказу Головного управління поліції в Київській області від 01.06.2017 № 421 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 15.06.2017 за пунктом 6 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», суд зазначає наступне.

Так, до Головного управління надійшла інформація по те, що 11.05.2017 на території Київського слідчого ізолятора м. Києва та Київської області оперативними працівниками Слідчого ізолятора спільно з працівниками Управління внутрішньої безпеки Міністерства юстиції України у спеціальному автомобілі ПАЗ н.з. НОМЕР_1, який призначений для перевезення арештованих і в'язких під варту осіб, який використовується працівниками ITT № 2 Головного управління, було виявлено та вилучено 10 поліетиленових пляшок загальною ємкістю 50 літрів з рідиною білого кольору із запахом алкоголю, а також нетбук із зарядним пристроєм, блокнот та туалетну воду.

Вказана подія зареєстрована до ЖЕО Шевченківського УП ГУНП в м. Києві за №34699 від 11.05.2017.

Наказом Головного управління від 13.05.2017 № 824 призначено службове розслідування за фактом виявлених заборонених речей у спеціальному автомобілі, який використовується працівниками ITT № 2 ГУНП в Київській області.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 11.05.2017 відповідно до доручення начальника ITT № 2 Головного управління капітана поліції Бутузова Р.О. від 11.05.2017 № 95 «Про закріплення працівників ITT № 2 ГУНП в Київській області на конвоювання та охорону затриманих і взятих під варту осіб», конвой у складі: старших інспекторів - чергових ITT № 2 лейтенанта поліції ОСОБА_5, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та поліцейського ITT № 2 ГУ старшого сержанта поліції ОСОБА_7 на спеціальному автомобілі «ПАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 для перевезення затриманих та взятих під варту осіб здійснено виїзд до Київського слідчого ізолятора УДПС в м. Києві та Київській області з метою конвоювання 8 арештованих до адміністративного приміщення Києво- Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до книги нарядів перед заступанням на службу зазначених працівників з ними було проведено відповідний інструктаж начальником ITT № 2 Головного управління капітаном поліції Бутузовим P.O.

Старший інспектор - черговий ITT № 2 ГУ лейтенант поліції ОСОБА_5 пояснив, що 11.05.2017, перебуваючи на території Київського слідчого ізолятора УДПС в м. Києві та Київській області, він зустрів біля чергової частини вказаної установи арештованого ОСОБА_9, який попросив забрати біля Києво - Святошинського районного суду сумку та привезти її до слідчого ізолятора.

Після закінчення судових засідань близько 17.00 до ОСОБА_5 зателефонував невідомий йому громадянин та повідомив, що він від ОСОБА_9

Під час того, як ОСОБА_5 зачиняв територію районного суду, до нього підійшов зазначений громадянин та передав дві сумки, які ОСОБА_5 у подальшому помістив до спеціального автомобіля.

Вказаними діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 1.29 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в ОВС, затвердженої наказом МВС України від 25.02.2005 № 60 дск, яким визначено, що конвоїрові забороняється передавати затриманим і взятим під варту особам від сторонніх осіб будь - які предмети, продукти харчування.

У той же день, під час передачі арештованих працівникам Київського слідчого ізолятора у спеціальному автомобілі у зазначених сумках працівниками оперативного відділу зазначеної установи спільно з працівниками УВБ Міністерства юстиції України було виявлено 10 поліетиленових пляшок загальною ємкістю 50 літрів з рідиною білого кольору із запахом алкоголю, нетбук із зарядним пристроєм, блокнот та туалетну воду.

У ході проведення службової перевірки були опитані ОСОБА_10 та ОСОБА_7, які пояснили, що 11.05.2017 після закінчення судового засідання у Києво - Святошинському районному суді Київської області ОСОБА_5 зайшов до спеціального автомобіля та заніс дві сумки. Що знаходилося у вказаних сумках, зазначені працівники не знали та з даного приводу ОСОБА_5 ніяких запитань не задавали.

На запитання чи знали ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про те, що заборонено приймати будь-які речі від цивільних осіб та передавати їх арештованим, вони відповіли, що знали.

Після проведення службової перевірки відповідачем зроблено висновок, що у діях старшого інспектора - чергового ITT № 2 Головного управління старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, які виявилися у невжитті заходів щодо припинення порушень, вчинених ОСОБА_5, та не повідомленні про вказану подію безпосередньому або старшому начальникові.

Наказом Головного управління від 01.06.2017 за № 421 о/с відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію», з 15.06.2017.

Як слідує зі змісту зазначеного наказу, підставою для його видання був наказ Головного управління від 22.05.2017 № 219 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області».

Як пояснив у судовому засіданні позивач, він не погоджується з висновком службового розслідування та оскаржуваними наказами, оскільки він не знав і не бачив того, що старший конвоїр ОСОБА_5, якому він підпорядковувався, отримав сумки для передачі арештованій особі, він дійсно бачив, що ОСОБА_5 заніс сумки до спецавтомобіля, але гадав, що це його сумки, і не запитував останнього, що це за сумки.

Крім того, при виявленні та вилученні сумок із спецавтомобіля в СІЗО ОСОБА_5 визнав факт прийняття ним сумок від невідомої особи.

Також позивач пояснив, що він, навіть якщо і вважав, що ОСОБА_5 вчинено порушення службової дисципліни, не мав можливості повідомити керівництво про це, оскільки його телефон був розряджений, рації біля нього не було, при цьому, він повинен був постійно слідкувати за затриманими.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Верховною Радою України 02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частиною першою статті 48 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України,

наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається:

створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу;

набуттям високого рівня професіоналізму;

забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності;

дотриманням законності і статутного порядку;

повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності;

вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей;

забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту;

умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу;

належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно ст . 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, на думку суду, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, ГУ Національної поліції в Київській області не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27.09.2010 по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про аціональну поліцію» у зв'язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов'язків за іншою посадою, а саме:

1) вакантною - за його згодою;

2) невакантною - у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди.

Безперервний строк тимчасового виконання обов'язків не повинен перевищувати чотирьох місяців.

При цьому, ОСОБА_1 з жовтня 2016 по день звільнення 15.06.2017 не виконував обов'язки відповідно до посади, а залучався до конвоювання осіб, взятих під варту, хоча 24.10.2016 був призначений на посаду старого інспектора - чергового ІТТ № 2 ГУ НП в Київській області.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та доводяться як поясненнями представників сторін, так і матеріалами справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Щодо поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників днем звільнення вважається останній день роботи.

Як слідує з наказу ГУ НП в Київській області від 01.06.2017 № 421 о/с, позивача звільнено зі служби в поліції з 15 червня 2017 року.

Отже, позивача слід поновити на посаді з 15.06.2017 року.

Частиною 1 ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 від 04.08.2017 № 434 його середньоденне грошове забезпечення за останні два місяці роботи складає 253,08 грн., а середньомісячна - 7 719, 00 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 28851 грн. 12 коп. (253 грн. 08 коп. х 114 (робочих дні за час вимушеного прогулу)) у червні 2017 року -10 робочих днів, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні -21, у жовтні - 21, у листопаді - 19 (станом на 27.11.2017 року).

Середній заробіток необхідно стягувати з ГУ НП в Київській області , оскільки управління є юридичною особою, яка виплачувала позивачу заробітну плату.

Враховуючи викладене, з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15 червня 2017 року по день винесення рішення - 27 листопада 2017 року у розмірі 28 851, 12 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне постанову суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора - чергового Ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області з 15 червня 2017 та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Також, згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 15.12.2016 № 1615 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.05.2017 № 219 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління поліції в Київській області від 01.06.2017 № 421 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 15.06.2017 за пунктом 6 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора-чергового Ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області з 15.06.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь гр. ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 28 851 (двадцять вісім тисяч вісімсот п'ятдесят одна) грн. 12 коп.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора-чергового Ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області з 15.06.2017.

Допустити негайне виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7719 (сім тисяч сімсот дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.