Справа № 520/13190/17
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/830/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Одеської міської ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 01.11.2017 року звернулася до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом доОдеської міської ради, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень в редакції заяви від 15.11.2017року (вх. номер суду 43040 від 15.11.2017року), просить суд визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради у формі не проведення земельних торгів при передачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки, площею 0,0721 га, за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що вона, з 2004 року користується машино-місцем №16 на автостоянці, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, на підставі свідоцтва на право власності на навіс №16 на автостоянці «Дюк», розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, яка належала приватному підприємцю ОСОБА_3 на підставі державного акту, виданого Управлінням земельних ресурсів № 3308-VI від 11.10.2004 р. та розпорядження Одеської міської ради від 09.03.2005 р.

Позивачка вказує, що після смерті ОСОБА_3, власником автостоянки, на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2011р. по справі № 2-3533/2011р., став ОСОБА_2 син померлої.

В подальшому, як зазначає позивачка, вказане рішення було скасоване, а провадження по справі закрито.

Однак, як стверджує позивачка, не зважаючи на те, що рішення суду про визнання права власності було скасоване, ОСОБА_2 уклав з Одеською міською радою договір оренди земельної ділянки, на якій розташована автостоянка, без проведення земельних торгів, посилаючись на наявність права власності на автостоянку, як нерухоме майно.

Позивачка вважає, що оскільки підставою виникнення права власності автостоянку є рішення суду, яке у подальшому було скасовано, Одеська міська рада зобовязана була провести земельні торги, а не передавати земельну ділянку ФОП ОСОБА_2 без проведення торгів.

Оскільки, як вказує позивачка, машино-місце №16 на автостоянці, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, було збудовано за її грошові кошти і є її власністю, то передання ФОП ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки, за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушко, 11-Е, без проведення торгів, з урахуванням нібито належності на праві власності нерухомості ОСОБА_2, що не відповідає дійсності, порушує її законні права та інтереси.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що недотримання Одеською міською радою процедури відносно проведення земельних торгів, відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного Кодексу України, є протиправною бездіяльності та порушенням органом місцевого самоврядування чинного законодавства під час винесення рішення та укладання договору оренди землі, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.

У судове засідання 27.11.2017 року позивачка не зявилась, однак її представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, адміністративний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

У судове засідання 27.11.2017 року зявився представник відповідача Одеської міської ради, письмових заперечень проти позову не надав, однак надав клопотання про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки спір у зазначеній справі не є публічно-правовим, а виник з приводу захисту цивільних прав, у звязку з чим, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2017року у задоволенні клопотання представника відповідача Одеської міської ради про закриття провадження у справі було відмовлено.

Третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик до суду, у судове засідання 27.11.2017року не зявився, однак 16.11.2017 року надав до канцелярії суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, а справу розглянути за його відсутності.

Так, в обґрунтування наданих письмових заперечень третя особа посилається на те, що Одеська міська рада діяла у відповідності до вимог чинного законодавства,

ФОП ОСОБА_2 вказує, що ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України передбачає, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

ФОП ОСОБА_2, заперечуючи проти адміністративного позову, зазначає, що на момент прийняття Одеською міською радою рішення №3368-VI від 16.04.2013р. про передачу йому земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Глушко, 11Е, у користування та підписання договору оренди, він був власником нерухомості, яка перебувала за адресою земельної ділянки, оскільки відповідні дані містились в державному реєстрі прав на нерухоме майно, а отже в розумінні ст. 182 ЦК України, ст. ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», останній вважається власником доти, доки припинення його права не буде зареєстровано у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З урахуванням викладеного, ФОП ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Приймаючи до уваги, що від представника позивачки та представника третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2009 року, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на автостоянку на 50 машиномісць, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, як на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3.

Вказане рішення суду та ухвала суду були зареєстровані в КП «ОМБТІ та РОН» 05.01.2011року номер запису: 2581 в книзі: 103неж-6.

Ухвалою Верховного суду України від 02 лютого 2011року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2008року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2009року було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2011р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2012 р., було знову визнано право власності на автостоянку на 50 машино-місць, розташована за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, за ОСОБА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з цивільних та кримінальних справ від 03.04.2013р. було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15.11.2012 р. та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При розгляді справи апеляційним судом Одеської області, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2011р. скасовано, а провадження у справі закрито у звязку з подачею ОСОБА_2 заяви про відмову від позову.

Рішенням Одеської міської ради від 16.04.2013 року за №3368-VI було вирішено передати ФОП ОСОБА_4 земельну ділянку (кадастровий номер :32:010:0023), площею 0,0721 га, за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, у довгострокову оренду терміном на 25 років, до початку реалізації планувальних рішень району для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машино-місць. Пунктом 3 вказаного рішення було вирішено затвердити договір оренди землі між Одеською міською радою та ФОП ОСОБА_2

На виконання п.3 зазначеного рішення, 12 червня 2013 року між Одеською міською радою та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець на підставі Закону України «Про оренду землі» та рішення Одеської міської ради №3368-VI від 16.04.2013р. передає, а орендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку площею 721кв.м., що знаходиться у місті ОСОБА_4, Київському районі, проспект Академіка Глушка, 11-Е, згідно з планом земельної ділянки, який є невідємною частиною договору.

Крім того, 12.06.2013 року між Одеською міською радою та ФОП ОСОБА_2 було складено акт приймання-передачі земельної ділянки за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, що передається в оренду фізичній особі підприємцю ОСОБА_2

Судом розглядом також встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 користується машиномісцем № 16 на автостоянці «Дюк», яка знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, та виступала замовником будівництва даного машино-місця, що підтверджується свідоцтвом на право власності на навіс № 16 на автостоянці «Дюк», розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, яка належала приватному підприємцю ОСОБА_3, на підставі державного акту, виданому управлінням земельних ресурсів №3308-IV від 11.0.2004 року та розпорядження Одеської міської ради від 09.03.2005 року.

05 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_2 з запитом про надання інформації стосовно того, на якій підставі він використовує земельну ділянку, яка є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста ОСОБА_4, на якій розташована тимчасова автостоянка на 50 машино-місць за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е.

19 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_2 надав відповідь, разом із копіями документів, зі змісту якої вбачається, що він використовує земельну ділянку на підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 16.04.2013 року за №3368-VI та договору оренди землі від 12 червня 2013року.

Позивачка вважає, що Одеська міська рада зобовязана була провести земельні торги для визначення особи, якій буде передана відповідна земельна ділянка у користування, і саме не проведення земельних торгів щодо передачі земельної ділянки по пр. Ак. Глушко, 11-Е, у м. Одеса у користування, позивачка вважає бездіяльністю, яка призвела до порушення її права на отримання земельної ділянки у користування, у звязку з чим, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним адміністративним позовом.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу змісту Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (Справа № 1-6/2010 від 1 квітня 2010 р. № 10-рп/2010), вбачається, що виходячи з системного аналізу положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (ч. 1 ст. 10, статей 16,17,18,25,26 та ін.) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують у межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.134 ЗК України, зокрема не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

В матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази того факту, що позивачка ОСОБА_1 зверталась з відповідною заявою про бажання отримати земельну ділянку (кадастровий номер :32:010:0023), площею 0,0721 га, за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, у користування.

Матеріали адміністративної справи також не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 належать на праві приватної власності будь-які обєкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці (кадастровий номер :32:010:0023), площею 0,0721 га, за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, для того, щоб звернутись до адміністративного суду з адміністративним позовом про бездіяльність субєкта владних повноважень, необхідно, щоб дана бездіяльність порушувала законні права, свободи або інтереси позивача.

В даному випадку, суд прийшов до висновку, що права позивачки ОСОБА_1 не проведенням земельних торгів Одеською міською радою, при прийнятті рішення від 16.04.2013 року за № 3368-VI про передачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 0,0721 га, за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, для експлуатації та обслуговування відкритої автостоянки на 50 машиномісць, не є порушеними, з огляду на відсутність права або інтересу щодо користування зазначеною земельною ділянкою.

Доказів того, що на момент прийняття рішення Одеською міською радою за № 3368-VI та на момент прийняття рішення по справі, ОСОБА_1 зверталась до Одеської міської ради з заявою про відведення земельної ділянки у користування, суду надано не було.

Більш того, ОСОБА_1 не могла б прийняти участь в отриманні права користування зазначеною земельною ділянкою, з огляду на наявність на зазначеній земельній ділянці нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2, що відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України, виключає проведення земельних торгів.

Надаючи оцінку законності факту не проведення Одеською міською радою торгів при передачі у користування земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Глушко, 11-Е, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України, зокрема не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

В матеріалах справи міститься копія витягу № 28588487 від 05.01.2011 року виданого КП «ОМБТІ та РОН», зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 є власником автостоянки на 50 машиномісць, за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Глушка, 11-Е.

Підставою набуття права власності на зазначену автостоянку було рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2008року по справі № 2-5896/08р., ухвала апеляційного суду Одеської області від 27.02.2009року, справа № 22ц-730-2009.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані судові рішення, як підстави набуття права власності на автостоянку були скасовані ухвалою Верховного суду України від 02.02.2011р. по справі за №6-12131св09, та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.11.2017року за №103946427, за ОСОБА_2 станом на 16.11.2017року, на підставі рішення суду від 24.11.2008року справа №2-5896/08 та ухвали суду від 27.02.2009року, справа № 22ц-730-2009, зареєстроване відповідне право власності на автостоянку на 50 машиномісць, реєстраційний номер майна 32558715, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 05.01.2011року (а.с. 72).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2008року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на автостоянку на 50 машиномісць, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Е, та ухвала апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2009року, якою залишено без змін вказане рішення, були скасовані, при цьому, держана реєстрація права власності не скасована.

Крім того, відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації, вказане майно після скасування рішення Київського районного суду м. Одеси, як підстави набуття права власності, в подальшому було реконструйоване (а.с. 59-68).

Внаслідок реконструкції ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на автостоянку на 50 машиномісць за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушка, 11-Е (а.с.58).

Судом також встановлено, що на момент прийняття рішення Одеської міської ради про передачу земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 у користування без проведення земельних торгів, відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України, право власності останнього на автостоянку на 50 машиномісць, враховуючи факт скасування підстави набуття такого права, не було припинено виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на момент прийняття рішення (01.01.2013року), державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5 (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення ОМР), передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141(в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення ОМР), у пункті 41 закріпив, Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень . Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мінюст.

Таким чином, законодавством на момент прийняття рішення, було закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Отже, доки фактично державним реєстратором не проведено державну реєстрацію припинення права власності на майно, особа вважається власником при наявності відповідного запису у державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Єдиним доказом скасування державної реєстрації, може бути рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Дана позиція також підтверджується висновком науково-правової експертизи НДІ інформатики і права Національної академії правових наук України б/н від 10.07.2017 року, яка була здійснена на запит ОСОБА_2

Відповідно перед науково-правовою експертизою було поставлено наступне питання:

«Чи вважаюсь я, ОСОБА_2, власником автостоянки на 50 машино-місць, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, враховуючи факт скасування рішення суду, як підстави набуття права власності та враховуючи факт наявності чинної державної реєстрації права власності?»

Висновок по поставленому питанню здійснював науково-правовий експерт доктор юридичних наук, професор, член-кореспондент НАПрН України, заслужений юрист України ОСОБА_5

Відповідно до резолютивної частини висновку експертизи експерт зазначив, що виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 3, 26,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ОСОБА_2 є власником автостоянки на 50 машино-місць, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Е, враховуючи факт скасування рішення суду, як підстави набуття права власності та враховуючи факт наявності чинної державної реєстрації права власності.

Аналізуючи у сукупності наявні докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи та аналізуючи норми права, суд приходить до висновку, що Одеська міська рада приймаючи рішення № 3368-VI від 16.04.2013р. про передачу ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушко, 11-Е у користування діяло правомірно, відповідно до положень чинного законодавства, з огляду на те, що ОСОБА_2 на момент винесення даного рішення вважався власником нерухомості автостоянки на 50 машиномісць за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушко, 11-Е, що у відповідності до ч.2 ст. 134 ЗК України, дає право отримати земельну ділянку у користування без проведення земельних торгів.

Тому, суд вважає, що не є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах матеріального права, доводи позивачки щодо допущення Одеською міською радою бездіяльності, у формі не проведення земельних торгів при передачі земельної ділянки за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушко, 11-Е у користування ФОП ОСОБА_2

Статтями 11, 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В Україні діє принцип верховенства права.

Судове рішення (постанова) є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Суд, виконавши всі вимоги законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 94 КАС України підстави для покладення судових витрат на адміністративного відповідача відсутні.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 2, 6, 59-72, 159, 160, 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про визнання бездіяльності протиправною відмовити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках і порядку передбачених ч. 2 п. 2 ст. 167 КАС України було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий Калініченко Л. В.