Справа № 147/760/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/760/17
Провадження № 2-а/147/51/17
ПОСТАНОВА

іменем України

01.12.2017 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до голови Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_3 про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії щодо розгляду інформаційного запиту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до голови Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_3 про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії щодо розгляду інформаційного запиту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.06.2017 року секретарем Летківської сільської ради було отримано запит позивача про надання публічної інформації про витрачання коштів місцевого бюджету працівникам, які фінансуються з місцевого бюджету (сільрада, садок, бібліотека, будинок культури тощо), які виплачені додатково до основної заробітної плати (премії, надбавки, допомоги тощо).

06.06.2017 року голова Летківської сільської ради ОСОБА_3 надала відповідь на вказаний запит, в якому не зазначила конкретних сум, які були витрачені з місцевого бюджету за вказаний у запиті строк та на цілі зазначені у запиті.

05.07.2017 року відповідач отримала повторний запит, однак станом на день звернення до суду відповідач не надала запитувану інформацію, що є порушенням права ОСОБА_2 на отримання публічної інформації, тому просив суд зобовязати голову Летківської сільської ради ОСОБА_3 надати інформацію на запит від 03.07.2017 року.

В судовому засіданні позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача всі судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. В попередньому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Своє заперечення обґрунтувала тим, що позивачу було надано відповідь на його інформаційний запит, що йому ще потрібно не знає. Окрім того, у своєму письмовому запереченні, яке було надано суду 30.08.2017, сільський голова зазначила, що ОСОБА_2, як депутат сільської ради, має право на ознайомлення з будь-якою відкритою інформацією. Запитувана інформація знаходиться у документах сільської ради та може бути предявлена у будь-який час. Категорично заперечила проти позову та розцінює його, як створення ОСОБА_2 додаткових труднощів у роботі сільської ради (а.с.14).

Так, відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено поважності причин неприбуття на виклик до суду, а поведінку відповідача розцінює, як таку, що пов'язана із зволіканням розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 10 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Принцип рівності сторін є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду.

Завдання адміністративного судочинства кореспондує статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дослідивши адміністративний позов з доданими до нього документами, заслухавши пояснення позивача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.06.2017 року депутат Летківської сільської ради ОСОБА_2 подав до Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області інформаційний запит (а.с.5). В запиті просив надати повну та достовірну письмову інформацію про витрачання коштів з місцевого бюджету на виплати працівникам, які фінансуються з місцевого бюджету (сільрада, садок, бібліотека, будинок культури, тощо) за період з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року.

У відповідь на запитувану інформацію відповідачем надано лист за №283 від 06.06.17 року з якого слідує, що Летківська сільська рада на запит позивача повідомила, що протягом 2016 року працівники ДНЗ отримували заробітну плату, згідно із Законом України «Про освіту», отримали матеріальні допомоги на оздоровлення при виході у відпустки та грошову винагороду згідно ст.57 вищевказаного закону. Працівники Летківської та Северинівської бібліотек, апарат управління Летківської сільської ради отримували заробітну плату згідно штатного розпису. Декларації посадових осіб органів місцевого самоврядування оприлюднені тощо (а.с.6).

Судом встановлено, що дана відповідь не містить повної інформації щодо питань зазначених в інформаційному запиті від 31.05.2017 року.

У звязку з тим, що інформаційний запит ОСОБА_2 фактично залишено без відподіві, тому останній повторно звернувся до голови Летківської сільської ради із інформаційним запитом від 03.07.2017 року. У запиті просив надати інформацію про витрачання коштів місцевого бюджету на виплати працівникам, які фінансуються з місцевого бюджету. Також просив, щоб відповідь містила наступну інформацію: П.І.Б., посада особи, яка отримувала виплату, вид виплати (премія, надбавка, допомога тощо), її розмір (який виражається не лише у відсотках, а й у гривнях), дату отримання коштів тощо (а.с.7).

Визначаючись щодо спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Зазначена норма кореспондується із ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VI).

Законом регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит. Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених Законом (п.1 ч. 1 ст. 3 Закон №2939-VI). Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закон №2939-VI).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, (ч. 1, 2 ст. 19 Закон №2939-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 вказаного Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відтак, згідно аналізу пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, серед визначеного, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Водночас, згідно з частини 2 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Критерії обмеження доступу до публічної інформації визначені статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зокрема, відповідно до частини другої цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», таємна інформація - це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Отже, відповідач наділений спеціальними, виключними правами стосовно інформації щодо витрачання коштів місцевого бюджету працівникам на заробітну плату, премії, допомоги працівникам, які фінансуються з місцевого бюджету.

Згідно з частиною 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по-батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем не наведено обставин, які б відносили запитувану інформацію до інформації з обмеженим доступом.

З наведеного вбачається, що відповідач, не надав публічну інформацію доступ до якої гарантується Законом України «Про доступ до публічної інформації», при цьому і не надав обгрунтовану відмову на даний інформаційний запит ОСОБА_2

Положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено чіткий обовязок розпорядників інформації надавати відповідь на запитувану інформацію. А в силу ч.2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, суд вважає, що відповідач протиправно не надав публічну інформацію ОСОБА_2, доступ до якої гарантується Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі.

Також, частиною першою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Окрім того, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно договору про надання правової допомоги від 29.09.2017 року адвокат ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання з надання юридичних послуг в адміністративній справі. Сума оплати послуг встановлена 2500,00 грн.

Відповідно до наданої суду квитанції від 01.12.2017 року ОСОБА_2 було оплачено адвокату за надані ним правові послуги в сумі 2500,00 грн.

Враховуючи зайнятість представника позивача у розгляді даної справи, відшкодуванню на користь відповідача з позивача підлягають витрати на правову допомогу адвоката в повному розмірі 2500,00 грн., та 640,00 грн. судового збору, сплачених при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 9,10, 12, 17, 19, 69, 71, 94, 128, 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати голову Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області розглянути запит ОСОБА_2 від 03.07.2017 та надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію в порядку, визначеному чинним законодавством..

Стягнути на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги в сумі 2500 (дві тисячі пятсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

Згідно зі ст. 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення через Тростянецький районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя