Справа № 128/2325/17
Суддя: Ганкіна І. А.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2325/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області, Управління праці та соціального захисту населення Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона з 2004 року здобула право на отримання пенсії за віком.

З 01 серпня 2014 року вона перебуває на обліку в Вінницькому приміському обєднаному управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області.

З 20 серпня 2014 року вона проживає одна за адресою: смт. Вороновиця, вул. 1 Серпня, 30, Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вона є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

З квітня 2017 року Вінницьке приміське обєднане управління пенсійного фонду України у Вінницькій області перестало виплачувати їй належну їй пенсію.

Також позивач зазначає, що у звязку з припиненням їй виплати пенсії, вона 11 квітня 2017 року звернулася із заявою до Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області за відновленням виплат пенсії.

27 червня 2017 року вона знову звернулась до Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій вимагала пояснити причини невиплати їй пенсії, а також погасити заборгованість, на яку отримала відповідь, що виплата пенсії їй була припинена з 01 квітня 2017 року на підставі рішення Комісії по розгляду питань, повязаних з наданням субсидій, соціальних допомог, компенсацій та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Вінницькій держадміністрації № 10 від 06 квітня 2017 року відповідно до підпункта 4 пункту 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», яке було прийнято на підставі Постанови КМ України № 365 від 08.06.2016 року.

Таким чином, позивач вважає бездіяльність Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати їй пенсії протиправною та такою, що порушує вимоги чинного законодавства України та її конституційні права на отримання пенсії.

За вказаних обставин позивач просить суд: 1. Визнати протиправною бездіяльність Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення виплати їй пенсії. 2. Зобовязати Вінницьке приміське обєднане управління пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити виплату їй пенсії. 3. Стягнути з Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області на її користь кошти в сумі 8489 грн. 22 коп., а також понесені судові витрати. 4. Допустити до негайного стягнення постанову суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

В судове засідання сторони по справі не зявились, однак попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач ОСОБА_1 в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, представник відповідача Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області за довіреністю ОСОБА_2 в поданій заяві зазначила, що про задоволення позову заперечує в повному обсязі з підстав, зазначених в письмовому запереченні, поданому до суду, а представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Вінницького району Вінницької області за дорученням ОСОБА_3 в поданій заяві зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду.

Суд, враховуючи позицію сторін, викладену ними у поданих до суду письмових заявах і письмовому запереченні на позовну заяву, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 05 січня 2004 року ОСОБА_1 здобула право на пенсію за віком, що підтверджується ксерокопією пенсійного посвідчення серії АГ № 458164, виданого 23 листопада 2004 року (а.с. 9).

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Вінницькому приміському обєднаному управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримувала пенсію з 01 серпня 2014 року по 30 квітня 2017 року, як внутрішньо переміщена особа з Луганської області, що визнається відповідачем.

Згідно письмових заперечень Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 було припинено на підставі рішення Комісії по розгляду питань, повязаних з наданням субсидій, соціальних допомог, компенсацій та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Вінницькій державній адміністрації № 10 від 06 квітня 2017 року з 01 квітня 2017 року, відповідно підпункту 4 пункту 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365.

Так, підпунктом 4 пункту 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, визначено, що соціальні виплати припиняються у разі: скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими обєднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також з наданих суду письмових заперечень на позовну заяву вбачається, що згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації № 1824 від 05 квітня 2017 року прийнято рішення про скасування позивачу довідки внутрішньо переміщеної особи з 05 квітня 2017 року.

Відповідно до звернення ОСОБА_1 від 11 квітня 2017 року, вона була включена в список осіб, які звернулись за відновленням пенсії.

Згідно рішення Комісії по розгляду питань, повязаних з наданням субсидій, соціальних допомог, компенсацій та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Вінницькій державній адміністрації № 16 від 30 травня 2017 року позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії в звязку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Зазначені рішення Комісії ОСОБА_1 не оскаржувала.

01 червня 2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала довідку № 000022569 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видану структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, в якій зазначено, зокрема, зареєстроване місце проживання: 91004, м. Луганськ, кварт. ОСОБА_5 фортеці, 12 кв. 17 та фактичне місце проживання: 23252, смт. Вороновиця, вул. 1-го Серпня, 30, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією вказаної довідки (а.с. 13).

Попередня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи була видана на імя позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22 жовтня 2014 року, що підтверджується її ксерокопією (а.с. 11).

14 червня 2016 року набула чинності постанова КМУ від 08 червня 2016 року № 365 про «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 2 постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 про «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Підставою для виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі є документ, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи - довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509 (п. 2,5 Порядку). Скасування зазначеної довідки є підставою для відмови у виплаті пенсії. Рішення про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати приймає Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, на підставі якого приймає рішення безпосередньо орган, що здійснює зазначену виплату (п. 13,14,15 Порядку).

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтями 44, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Позивач є громадянкою України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набула право на отримання пенсії довічно за віком, яка була їй призначена з 2004 року, що підтверджується ксерокопією пенсійного посвідчення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За правилами частини другої статті 49 цього Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Вінницькому приміському обєднаному управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області, тобто в розпорядженні відповідача є документи, необхідні для поновлення виплати пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачений обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Так, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи, на що посилався відповідач у своїх запереченнях та при прийнятті рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Відповідно до ч. 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

З огляду на вищевикладене, постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, є підзаконним нормативно-правовим актом, який не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року було пов'язане саме з перевіркою інформації щодо реєстрації позивача в Єдиній базі даних переміщених осіб, обґрунтоване скасуванням належної їй довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, як такої, яка визнана недійсною на дату набрання чинності постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 про «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», чим відповідачем проігнороване право позивача на отримання пенсії на загальних підставах.

Зокрема, з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, як то Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365.

Системний аналіз наведених положень законодавства, в контексті встановлених судом обставин справи, дає підстави для висновку, що у відповідача були відсутні законні підстави для відмови позивачу у виплаті їй пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позивач в прохальній частині позову, крім іншого, просить стягнути з Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області на її користь кошти в сумі 8489,22 грн., самостійно вирахувані нею, як неотримана пенсія за шість місяців.

Однак, обчислення розміру пенсії відноситься до повноважень працівників Пенсійного Фонду України.

Таким чином, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить та: 1) визнати протиправною бездіяльність Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1; 2) зобовязати Вінницьке приміське обєднане управління пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 квітня 2017 року, тобто з часу припинення виплати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми за один місяць, тому зазначену постанову необхідно звернути до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

За вказаних обставин суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його територіальні органи.

Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок Державного бюджету України, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2,9,10,11,17, 72,86,94,159,161,160,162,163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області, Управління праці та соціального захисту населення Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Вінницьке приміське обєднане управління пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

Постанова суду в частині виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком за один місяць підлягає негайному виконанню.

Присудити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з Державного бюджету України судовий збір, сплачений за подання позову у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ І.А. Ганкіна