Справа № 738/1384/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 738/1384/17 Головуючий у 1-й інстанції: Сова Т.Г. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 18.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на членів сім'ї відповідно до заяви від 27.04.2017, згідно постанови КМ України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг»;

- зобов'язати управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 27.04.2017 у повному обсязі включно на ОСОБА_3.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 18.10.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2014 ОСОБА_2 та члени її сім'ї перебувають на обліку в управлінні соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.

З 28.10.2014 ОСОБА_2, як уповноваженому представнику сім'ї, призначена щомісячна адресна допомога, як особам, які переміщуються із тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, на всіх членів сім'ї: з 28.10.2014 по 27.12.2014 в розмірі 2400 грн. щомісячно, з 28.12.2014 по 27.02.2015 - 2179,00 грн., з 28.02.2015 по 27.04.2015 - 1958 грн. Тобто розмір допомоги було зменшено згідно п. 7 Порядку, так як чоловік позивача на момент звернення за призначенням допомоги мав статус непрацездатної особи та не працевлаштувався протягом двох місяців після призначення допомоги.

28.10.2016 ОСОБА_2 звернулась до управління соціального захисту населення із заявою про призначення адресної допомоги сім'ї на наступний шестимісячний період на всіх членів сім'ї, повідомивши про факт працевлаштування чоловіка, однак в задоволенні заяви було відмовлено на підставі абзацу 5 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги і призначено допомогу ОСОБА_2 та членам її сім'ї, за виключенням чоловіка позивачки - ОСОБА_3

Постановою Менського районного суду від 06.02.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017, такі дії відповідача визнано протиправними та зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві, як уповноваженому представникові сім'ї, щомісячної адресної грошової допомоги, яка передбачена постановою КМ України 505 на 6 місяців починаючи з 28.10.2016 на ОСОБА_3.

27.04.2017 знову звернулась до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін.

Листом управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації від 16.05.2017 № 01-30/1029 позивачу призначено допомогу на наступний шестимісячний період з 27.04.2017 по 26.10.2017 в розмірі 2 210, 00 грн. При цьому, допомогу чоловіку позивача ОСОБА_3 не поновлено та не призначено згідно абз. 5 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається).

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні позивачу адресної допомоги на чоловіка, як внутрішньо переміщеній особі з 27.04.2017, оскільки останній є працездатною працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призначена позивачу та членам її сім'ї відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлового - комунальних послуг (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлового - комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пункт 3 вказаного Порядку передбачає порядок виплати та розмір грошової допомоги.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі п. 7 вищевказаного Порядку, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 з 15.03.2016 працевлаштувався, в зв'язку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою від 28.10.2016, в якій повідомила про факт працевлаштування чоловіка - ОСОБА_3 та просила призначити родині, в тому числі її чоловіку - ОСОБА_3 адресну допомогу на наступні 6 місяців.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні адресної допомоги на чоловіка як внутрішньо переміщеній особі з 27.10.2016, оскільки останній є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги, про що вказано в постанові Менського районного суду Чернігівської області від 06.02.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017.

З повідомлення начальника управління соціального захисту населення Менської РДА № 01-30/1029 від 16.05.2017 слідує, що на виконання вищевказаної постанови, позивачу здійснено нарахування щомісячної адресної допомоги згідно заяви від 28.10.2016 з 27.10.2016 по 26.04.2017 в розмірі 2400,00 грн. щомісячно.

З цього ж повідомлення слідує, що 27.04.2017 позивач знову звернулась до управління соціального захисту населення із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін. При цьому, їй призначено допомогу на наступний шестимісячний період з 27.04.2017 по 26.10.2017 в розмірі 2 210,00 грн., а допомогу чоловіку позивача ОСОБА_3 не поновлено та не призначено згідно абз. 5 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Із довідки № 10 від 04.10.2017, виданої директором СТОВ «ОЛСТАС-льон» слідує, що ОСОБА_3 дійсно працює у СТОВ «ОЛСТАС-льон» з 15.03.2016, наказ № 23-к від 14.03.2016. На посаді тракториста - машиніста сільськогосподарського виробництва з 16.08.2017, наказ № 75-к від 16.08.2017 по теперішній час.

Відповідно до пункту 5 Порядку 27.04.2017 позивач ОСОБА_2, як уповноважений представник сім'ї, звернулась до управління соціального захисту населення Менської РДА з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний період на всіх членів сім'ї, в якій повідомила, про те, що її чоловік ОСОБА_3 з березня 2016 року є працездатною працевлаштованою особою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги на чоловіка позивача як внутрішньо переміщеній особі з 27.04.2017, оскільки останній є працездатною працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою за згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 18.10.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2017.