Справа № 814/1557/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1557/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Первомайського відділення Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Первомайського відділення Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Первомайського відділення Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у миколаївській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.06.2016р. №72799-13 про визначення податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 22 916,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що введення змін щодо транспортного податку було пізніше ніж за 6 (шість) місяців до нового бюджетного періоду, що суперечить принципу стабільності податкового законодавства України, а отже, на думку позивача, прийняте спірне рішення податкового органу є неправомірним та передчасним.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Первомайського відділення Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 30.06.2016р. №72799-13.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Первомайського відділення Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області 07.09.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.08.2017р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та мотивовано наполягав на залишенні апеляційної скарги відповідача без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання суду 2-ї інстанції двічі (25.10.2017р. і 22.11.2017р.) без поважних причин не прибув, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

12.02.2016р. ОСОБА_1 придбав легковий автомобіль (універсал) - «Volvo XC90», об'єм двигуна 1969 см3, дизель, 2015 року випуску.

30.06.2016р. уповноваженою особою Южноукраїнської ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №72799-13 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 22 916,67 грн.

Не погоджуюсь з таким рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Так, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі ст.267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до вимог п.10.2 ст.10 ПК України, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження ж міських рад щодо податків та зборів визначені ст.12 Податкового кодексу України.

Як вбачається зі змісту приписів пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Водночас 24.12.2015р. Верховною Радою України прийнято Закон України №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016р.

Так, п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Крім того, відповідно до п.7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст.10 Податкового кодексу України.

Як слідує з вимог пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно із пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України, (в редакції Закону від 24.12.2015р. №909-VIII, що набрав чинності 01.01.2016р.) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо-ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно із п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПКУ).

Отже, об'єктом оподаткування є автомобілі, з року випуску яких минуло не більше 5 (п'яти) років (включно) і середньо-ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016р. №66 затверджена відповідна «Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів».

Мінекономрозвитку, відповідно до цієї Методики №66, розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п.13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики).

У відповідності до пп.267.6.10 п.267.6 ст.267 ПК України, фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Так, як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанції та вже зазначалося вище, 12.02.2016р. ОСОБА_1 придбав автомобіль легковий універсал (дизель) - «Volvo XC90» з об'ємом двигуна 1969 см3, 2015 року випуску.

30.06.2016р. уповноваженою особою Южноукраїнської ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №72799-13 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 22916,67 грн.

Разом з тим, як зазначалося вище, об'єктом оподаткування, в розумінні п. 267.2.1. ст.267 ПК України, є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Так, як встановлено судами обох інстанцій, розмір мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, т.б. станом на 01.01.2016р., складає 1378 грн., а тому, відповідно, оподаткуванню підлягають лише тільки ті транспортні засоби, середньоринкова вартість яких становить більше ніж 1 033 500 грн. (т.б. 1378 грн. х 750).

Як вбачається з матеріалів справи, судом 1-ї інстанції, на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України було здійснено розрахунок середньоринкової вартості автомобіля «Volvo XC90» з об'ємом двигуна 1969 см3, 2015 року випуску та встановлено, що середньоринкова вартість зазначеного автомобіля складає - 960 975 грн., що, в свою чергу, менше ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Однак, разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що зазначена вище вартість даного автомобіля була розрахована судом 1-ї інстанції станом на 2017 рік, а не станом на 2016 рік, а також без врахування пробігу, типу коробки передач та виду пального.

Тому, для встановлення точної та дійсної середньоринкової вартості легкового автомобіля (для цілей оподаткування транспортним податком) «Volvo XC90» (коробка передач механічного типу, об'ємом двигуна 1969 см3, дизель, 2015 р.в.) станом на 2016 рік (т.б. станом на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та станом на звітний період), судом апеляційної інстанції було направлено відповідні запити до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, з відповідей якого, в свою чергу, вбачається, що середньоринкова вартість зазначеного легкового автомобіля, яка розрахована згідно Методики від 18.02.2016р. №66, становить - 1 010 812,35 грн., що, в свою чергу, також менше ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, додатково перевіривши середньоринкову вартість зазначеного легкового автомобіля, колегія суддів приходить фактично до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що вказаний вище транспортний засіб, в даному випадку, дійсно не може бути об'єктом оподаткування в розумінні п.267.2.1 ст.267 ПК України, а отже і прийняте відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення №72799-13 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 22 916,67 грн. є протиправним та дійсно підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів одночасно вважає за необхідне зауважити, що згідно приписів ч.2 ст.200 КАС України, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Первомайського відділення Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.О. Димерлій

В.О. Скрипченко