Справа № 461/7072/17
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/7072/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Городецької Л.М.,

при секретарі Думичі Р.М.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №4556/20900/17 від 25.09.2017 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ЛМ ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил №4556/20900/17 від 25.09.2017 року мотивуючи свої позовні вимоги наступним.Оскаржуваною постановою його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що переміщений ним транспортний засіб марки «VW SHARAN», реєстраційний номер RP66058 не може вважатися товаром в аспекті, визначеному МК України. Окрім того, стверджує, що працівниками митниці при винесення оскаржуваної постави не було враховано усіх обставин справи, зокрема наданої ним довідки про неможливість вивезення вказаного вище автомобіля у звязку із ремонтом двигуна та паливної апаратури. Поряд з тим, вважає, що правопорушення передбачене ч.3 ст.470 МК України не є триваючим, а відтак митним органом винесено постанову про порушення митних правил з пропуском строків передбачених частиною 1 статті 467 МК України. Просить суд визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №4556/20900/17 від 25.09.2015 року.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовні заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково надав пояснення про те, що правопорушення передбачене ч.3 ст.470 МК України є триваючим правопорушенням і вважається закінченим з моменту його субєктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення та фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою заступника начальника митниці начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_5 від 25.09.2017 року в справі про порушення митних правил №4556/20900/17 (а.с.11) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу розміром пятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8 500 грн.

Справи про порушення митних правил, передбачені ст.470 МК України, розглядаються митними органами, що передбачено ч.1 ст.522 МК України.

Оскаржуваною постановою встановлено, зокрема, що ОСОБА_3 через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці каналом, позначеним символами зеленого коридору («зелений коридор»), 04.01.2017 року ввезено на митну територію України транспортний засіб марки «Volkswagen» VIN WVWZZZ7MZ2V038715, реєстраційний номер RP66058, без письмового декларування та сплати усіх митних платежів.

Так, обєктивною стороною порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України є, зокрема, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб.

Частиною 1 ст.381 МК України встановлено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Главою 55 Розділу ХІІ МК України передбачено, що переміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжується обовязковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу, виконанням інших митних формальностей, передбачених МК України (письмового зобовязання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

У відповідності до ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці пять діб.

Відповідно до частини 1 статті 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Одночасно слід зазначити, що стаття 467 МК України не містить переліку триваючих правопорушень.

Так, триваючими визначаються правопорушення, які розпочавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно, шляхом невиконання обовязку. Початковим моментом такого діяння може бути активні дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обовязок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Відтак, вчинене позивачем правопорушення є триваючим, а його доводи викладені у позовній заяві з даного приводу не відповідають розумінню норм передбачених МК України.

Таким чином, вказане вище правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 470 МК України, є триваючим правопорушенням, яке розпочалося 04.01.2017 року та тривало до моменту його виявлення 03.09.2017 року під час перевірки баз даних ЄАІС ДФС України.

Оскільки у справі відсутні будь-які інші дані щодо більш раннього виявлення вчиненого позивачем правопорушення, саме з цієї дати слід починати відлік шестимісячного строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, оскільки з моменту виявлення відповідачем вчинення правопорушення до моменту притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил оскаржуваною постановою не пройшло 6 місяців, підстави для скасування оскаржуваної постанови з цих мотивів відсутні.

Поряд з тим, не відповідає вимогам МК України покликання позивача на те, що ввезений ним на територію України автомобіль особистого користування не є предметом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України з огляду на наступне.

Частина 3 статті 470 МК України передбачає настання адміністративної відповідальності за перевищення встановленого статтею 95 цього кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Транспортний засіб «Volkswagen» VIN WVWZZZ7MZ2V038715, р.н. RP66058, що був ввезений позивачем на митну територію України, не є транспортним засобом комерційного призначення, але на нього поширюється регулювання ч. 3 ст. 470 МК України, оскільки згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергію, що переміщується лініями електропередачі, вживається термін товар. Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що рухомими речима є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Таким чином, поняття транспортний засіб особистого користування, є «товаром» і є предметом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Частиною 2 статті 379 МК України «Умови тимчасового ввезення та ввезення з метою транзиту товарів на митну територію України громадянами» визначено, що пропуск через митний кордон України всіх товарів, окрім транспортних засобів особистого користування, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують 500 Євро та/або 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України тимчасово або з метою транзиту, здійснюється в порядку, передбаченому для підприємств, під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення (транзит).

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

Таким чином, згідно вимог ч.1 ст. 381 МК України, при ввезенні транспортного засобу особистого користування з метою транзиту митна декларація не підлягає оформленню, а грошова застава внесенню, а отже твердження позивача про те, що у звязку з нездійсненням ним цих дій вищевказаний автомобіль «не може вважатися товаром в аспекті, визначеному МК України», суперечить вимогам законодавства.

Зважаючи на викладене вище, товар - транспортний засіб особистого користування, ввезений позивачем, був пропущений на митну територію України у митному режимі «транзит», що підтверджується витягом із АСМО «Інспектор» ДФС України, і мав бути доставлений до митного органу призначення у встановлений статтею 95 МК України строк.

Поряд з тим, наведена причина порушення позивачем терміну доставки не відноситься до аварії чи обставин непереборної сили і не може звільняти особу від відповідальності.

Так, згідно із ч. 1 ст. 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Таким чином дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за вказане порушення митних правил. Такими умовами відповідно є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 до обставин непереборної сили відносяться смерть власника транспортного засобу, стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря тощо, закриття шляхів тощо), військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб, страйк, злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу, дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження, неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоровю людей або навколишньому середовищу, інші схожі за характером обставини чи події.

Крім цього, відповідно до п. 2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 № 657 (далі Порядок), обставини непереборної сили надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема, стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обовязкових для особи, закриття шляхів, проток каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; аварія небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Зміст вказаних правових норм свідчить про те, що обовязковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність.

Разом з тим, вищевказаним Порядком передбачено документальне підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили часткового чи повного пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата, тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Так, разом із заявою, що містить інформацію про місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили подаються документи, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені у встановленому порядку.

Пункт 3 розділу VШ Порядку передбачає, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненням субєктів господарської діяльності та фізичних осіб та видачі сертифікатів щодо форс-мажорних обставин передбачено Законом України від 02.12.1997 року №671/97 і надано Торгово-промисловій палаті України та уповноваженими нею регіональним торгово-промисловим палатам як єдиним органам із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

ОСОБА_3 жодних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, не надав у судовому засіданні і такі відсутні у матеріалах справи, а поломка автомобіля не є обставиною непереборної сили у розумінні статті 192 МК України. Це підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України висловленій у справах № К/800/21036/16 від 15.12.2016 року, № К/800/15082/16 від 14.07.2016 року.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, у відповідності до норм чинного законодавства, підстав для її скасування немає, а отже у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 160, 161, 162, 167 КАС України, ст.ст. 4, 95, 110, 381, 470, 522, Главою 55 Розділу ХІІ МК України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №4556/20900/17 від 25.09.2017 року - відмовити.

На постанову суду першої інстанції може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом першої інстанції частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.М. Городецька