Справа № 807/1154/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10100/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 17 червня 2015 року форми "Ф" № 1/07-09-17-01, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб (код платежу 18011000) в сумі 25000 грн., із зазначенням граничного строку для сплати - 60 днів з дня вручення; та від 29 червня 2016 року форми "Ф" № 89535-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб (код платежу 18011000) у сумі 25000 грн., із зазначенням граничного строку для сплати - 60 днів з дня вручення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 червня 2015 року № 1/07-09-17-01. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року за № 89535-13 в частині визначення ОСОБА_1 зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 16666,67 грн. У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що обов'язок сплати транспортного податку покладено на позивача після набрання чинності Законом "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28 грудня 2014 року (що набрав чинності 01 січня 2015 року), а не поширено на період до набрання ним чинності, тобто до 01 січня 2015 року. Апелянт також звертає увагу на те, що п.п.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України є спеціальною нормою у правовому регулюванні місцевих податків. Таким чином, транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст.267 ПК України, починаючи з 01 січня 2015 року, незалежно від прийняття чи неприйняття місцевою радою рішення щодо цього податку. Просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки LEXUS LX 570, легковий універсал - В, VIN НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_1, 2011 року випуску із об'ємом двигуна 5663 куб.

17 червня 2015 року Мукачівська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 1/07-09-17-01, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб (код платежу 18011000) в сумі 25000 грн., із зазначенням граничного строку для сплати - 60 днів з дня вручення.

29 червня 2016 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 89535-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб (код платежу 18011000) у сумі 25000 грн., із зазначенням граничного строку для сплати - 60 днів з дня вручення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в силу приписів ПК України транспортний податок не може бути визнаний обов'язковим до сплати у 2015 році, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів, тому податкове повідомлення-рішення форми № 1/07-09-17-01 від 17 червня 2015 року прийняте неправомірно та підлягає скасуванню. Оскільки належний позивачу на праві власності транспортний засіб (2011 року випуску) був об'єктом оподаткування до 30 квітня 2016 року (тобто з року випуску якого минуло не більше п'яти років (включно)), то податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 29 червня 2016 року № 89535-13 є правомірним в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 8333,33 грн. (25000 грн.:12х4), а в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 16666,67 грн. (25000 грн.-8333,33 грн.) - протиправним, у зв'язку з чим у цій частині таке необхідно скасувати.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст.267 ПК України було введено новий податок - транспортний податок.

Так, згідно зі ст.10 та 265 ПК України (у редакції Закону № 71-VIII) транспортний податок віднесено до місцевих податків у складі податку на майно.

Нормами пп.267.1.1, 267.1.2 п.267.1, п.267.4, пп.267.5.1 п.267.5, пп.267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України (у редакції Закону № 71-VIII) визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (при цьому, календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з абз.1 пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 цього Кодексу, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Порядок складання та направлення (вручення) таких податкових повідомлень рішень у період до 16 лютого 2016 року регламентовано Порядком складання та направлення (вручення) контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за № 2135/22447.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № 1/07-09-17-01від 17 червня 2015 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб (код платежу 18011000) за 2015 рік, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.8.1 ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст.9 ПК України).

При цьому, згідно з п.9.4 ст.9 цього Кодексу установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст.10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп. 10.1.1 п. 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст.7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, згідно з п.4.4 ст.4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Таким чином, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України).

При цьому, згідно з п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 цього Кодексу.

Пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України передбачає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради відповідно до вимог ПК України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням першого пленарного засідання 3 сесії 7-го скликання Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 29 січня 2016 року № 47-3/2016 було внесено зміни до рішення від 30 червня 2015 року № 892 "Про встановлення ставки транспортного податку на території Верхньокоропецької сільської ради" та Положення про порядок справляння транспортного податку на території Верхньокоропецької сільської ради.

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексів, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Разом тим, пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у ст.4 ПК України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України).

Згідно з п.56.21 ст. 56 ПК України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу, а саме: зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким чином, враховуючи особливості правового регулювання нарахування та справляння транспортного податку, застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році, оскільки таке застосування не відповідало б положенням ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Колегія суддів також звертає увагу на необхідність застосування у спірних правовідносинах прецедентної практики Європейського суду з прав людини з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, зокрема, у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06) встановив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, а тому визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000 грн. не відповідає положенням ПК України та є протиправним.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 1/07-09-17-01, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік (код платежу 18011000) в сумі 25000 грн., прийняте неправомірно та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року за № 89535-13 в частині визначення позивачу зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 16666,67 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України об'єктом оподаткування транспортного податку є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті (п.п.267.1.3 п.267.1 ст.267 ПК України).

Згідно зі п.267.4 ст.267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно статті 267 пункту 267.1 підпункту 267.5.1 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

П.п.267.6.1, 267.1.2 п.267.6 ст.267 ПК України передбачає, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно з п.п.267.1.6 п.267.1 ст.267 ПК України за об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до п.п.267.1.7 п.267.1 ст.267 ПК України у разі спливу п'ятирічного віку легкового автомобіля протягом звітного року податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п'яти років.

Тобто законодавцем передбачено випадки, коли у базовому податковому (звітному) періоді, який дорівнює календарному року спливає п'ятирічний вік легкового автомобіля.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля LEXUS LX 570, легковий універсал - В, VIN НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_1, 2011 року випуску із об'ємом двигуна 5663 кб.см., придбаний в торговельній організації і 30 квітня 2011 року зараєстрований за громадянином ОСОБА_3.

26 липня 2013 року автомобіль LEXUS LX 570, легковий універсал - В, VIN НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_1, 2011 року випуску із об'ємом двигуна 5663 кб.см., знятий з обліку з метою його реалізації.

Таким чином, належний позивачеві автомобіль був випущений виробником до 30 квітня 2011 року, оскільки в цей день відбулася його реєстрація.

Оскільки в реєстраційних документах зазначено лише рік випуску транспортного засобу - 2011, і а ні позивачем, ні відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про інші дані щодо випуску належного позивачеві легкового автомобіля, то у 2016 році податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п'яти років, тобто до травня 2016 року.

Таким чином, відповідно до п.п.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України вищевказаний автомобіль був об'єктом оподаткування до 30 квітня 2016 року (тобто з року випуску якого минуло не більше п'яти років (включно)).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 29 червня 2016 року № 89535-13 є правомірним в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 8333,33 грн. (25000 грн.:12х4), а в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 16666,67 грн. (25000 грн.-8333,33 грн.) - протиправним, у зв'язку з чим у цій частині таке підлягає скасуванню.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки такі не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 807/1154/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 04 грудня 2017 року.