Справа № 608/707/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9992/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Чортківське ОУПФУ), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.09.2016 року просила визнати незаконним та скасувати наказ №20-ос від 03 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у зв»язку з реорганізацією Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі шляхом злиття, скорочення чисельності державних службовців; поновити ОСОБА_1 на роботі в Чортківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області на посаді головного спеціаліста Чортківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій з 03 квітня 2017 року; стягнути з Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня 2017 року по день набрання рішенням законної сили у розрахунку 239,09 грн. за кожен робочий день у розрахунковому періоді; стягнути з Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що при розірванні трудового договору у порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», роботодавцем не були дотримані соціальні гарантії, які передбачені ст. 42 КЗпП України. Перш за все, відповідач мав порівняти кваліфікацію і продуктивність всіх працівників - головних спеціалістів відділів з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій усіх управлінь Пенсійного фонду України, які підлягали реорганізації шляхом злиття в Чортківське ОУПФУ. До того ж, роботодавцем порушений порядок розірвання трудового договору в частині погодження з первинним профспілковим органом, як це передбачено Законом України «Про професійні спілки, їх права, та гарантії діяльності». Крім цього, одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникам іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чого не було зроблено Чортківським ОУПФУ, чим порушено права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1, а також не дотримані основні соціальні гарантії, які передбачені для працівників трудовим законодавством України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано наказ Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №20-ос від 03 квітня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1»; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області; зобов»язано Чортківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, провівши необхідні відрахування; у решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Чортківське ОУПФУ оскаржили її в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що судом першої інстанції помилково поновлено її на посаді, оскільки вона підлягає поновленню вже в новоутвореному органі та з дати звільнення з такої посади, відтак просить суд апеляційної інстанції змінити оскаржену постанову цій частині, а в решті постанову залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу Чортківське ОУПФУ обґрунтовує тим, що під час проведення реорганізації було детально досліджено питання про переважне право залишення працівників на роботі, відтак позивача правомірно звільнено з посади, відтак просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, при цьому виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 29 травня 2002 року працювала спеціалістом І категорії відділення по виплаті пенсій у відділі пенсійного забезпечення по переводу в Чортківському районному управлінні Пенсійного фонду України. З 01 листопада 2005 року позивач була переведена на посаду головного спеціаліста відділу з виплати пенсії в порядку переведення у зв»язку з ліквідацією структурних підрозділів та посад згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З 16 липня 2015 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій в порядку переведення з попередньої посади.

Наказом Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 03 квітня 2017 року за №20-ос, ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій у зв»язку з реорганізацією Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі шляхом злиття, скороченням чисельності державних службовці, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем порушено вимоги трудового законодавства України щодо процедури розірвання трудового договору з державним службовцем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов»язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз»яснення, що при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України суди зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» 31 березня 2017 року шляхом злиття трьох управлінь (Управління Пенсійного фонду в Чортківському районі, Управління Пенсійного фонду України в Борщівському районі, Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі) утворено Чортківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Крім цього, згідно із ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 та п.п. 2,3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Працюючи в Управлінні Пенсійного фонду України в Чортківському районі, ОСОБА_1 була членом первинної профспілкової організації, відтак, при вирішенні питання про розірвання трудового договору з позивачем, відповідачем повинні були бути дотримані Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв»язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом»якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Профспілки мають право вносити пропозиції органам державної влади, органам місцевого самоврядування, роботодавцям, їх об»єднанням про перенесення термінів, тимчасове припинення або скасування заходів, пов»язаних з вивільненням працівників, які є обов»язковими для розгляду.

Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п»ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, в тому числі адвокат. У разі нез»явлення працівника або його представника на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняття рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового органу.

Як видно з матеріалів справи, 24 березня 2017 року Управлінням Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області направлено подання голові профспілкової організації Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1.

Позивач у період з 23 березня 2017 року по 31 березня 2017 перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДБ № 849095, і приступила до роботи лише з 03 квітня 2017 року, цією ж датою її було звільнено з роботи.

Таким чином первинною профспілковою організацією не міг бути витриманий передбачений законом 15-денний термін для розгляду подання та прийняття відповідного рішення.

У відповідності до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Таким чином, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що первинна профспілкова організація надавала письмову згоду на розірвання трудового договору з позивачем, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем порушено вимоги трудового законодавства України щодо процедури розірвання трудового договору з державним службовцем, відтак останній підлягає поновленню не посаді.

Крім цього, слід зауважити, що відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв»язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Таким чином, оскільки позивач звільнена з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій наказом Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, то у відповідності до норм чинного законодавства підлягає поновленню на цій же посаді цього ж органу.

Також, у відповідності до п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб»єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов»язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Однак, задовольняючи частково адміністративний позов, судом першої інстанції не вказано дати з якої слід поновити позивача на посаді.

Також судом першої інстанції не розраховано розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 Кодексу законів про працю України, негайно виконуються постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Даною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з п. 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Визначаючи розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходить з наступних розрахунків, здійснених за наявними у матеріалах справи доказами та у відповідності з вищевказаним нормативно - правовим актом.

Як видно з матеріалів справи, період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить з 04.04.2017 року по 28.11.2017 року, тобто 166 днів.

Визначаючи розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, суд виходить з довідки відповідача від 23.11.2017 року №4022/04.

Відповідно до цієї довідки середньоденна заробітна плата позивача за період за січень-лютий 2017 року становила 250 грн. (8 250 грн. / 33 роб. дні)

Відтак, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає 41 500 грн. (250 грн. * 166 робочих днів).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацом 2 частини 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено наявність заподіяння такої позивачу з боку відповідача.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а оскільки судом правильно вирішено по суті спір, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, то у відповідності до статті 201 КАС України, оскаржену постанову слід змінити.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задовольнити частково, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі №608/707/17 - змінити, абзаци третій та четвертий резолютивної частини тексту постанови викласти в наступній редакції:

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Стягнути з Чортківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 квітня 2017 року до 28 листопада 2017 року в розмірі 41 500 (сорок одна тисяча п»ятсот) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.11.2017 року.