Справа № 815/1045/17
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1045/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Іщенко С.О.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1, представника позивача: ОСОБА_2 (згідно ордеру та угоди),

представника відповідачів Парфьонова Д.В. (за довіреністю),

розглянув в відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Головіна Д.В., Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправним наказ № 1159 о/с від 28 жовтня 2016 року в частині звільнення, зобов'язання внести виправлення в текст наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Головіна Д.В., Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову (арк. с.122-126), просить суд:

Визнати протиправним наказ № 1159 о/с від 28 жовтня 2016 року начальника Головного управління Національної поліції України в Одеській області Головіна Дмитра Валерійовича про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1, в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з Національної поліції з 31 жовтня 2016 року.

Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України в Одеській області Головіна Дмитра Валерійовича внести виправлення в текст наказу № 1159 о/с від 28 жовтня 2016 року про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1, змінивши дату звільнення « 31.10.2016 року» на « 19.10.2016 року».

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Стягнути з відповідача всі судові витрати.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_1 більше 23 років перебував на службі в правоохоронних органах України, з яких більш 22 років - в органах внутрішніх справ та майже 1 рік - в поліції, де виконував службові обов'язки водія батальйону поліції особливого призначення (БПОП). За період перебування на службі стан здоров'я позивача суттєво погіршився, що вплинуло на придатність позивача нести службу. За направленням керівництва він пройшов лікарняну комісії, за висновками якої був визнаний непридатним до служби. У зв'язку з непридатністю до служби ОСОБА_1 змушений був звернутися до ГУНП в Одеській області з рапортом про звільнення Під час написання рапорту про звільнення, з боку особи, відповідальної в ГУНП за кадрову роботу, ОСОБА_1 було надане роз'яснення щодо складання рапорту про звільнення, та була дана вказівка про необхідність зазначити дату свого звільнення такою, яка, у відповідності до ст.З8 КЗпП. буде не ранішою, ніж через два тижні від написання рапорту У відповідності до наданих вказівок та роз'яснень старший сержант ОСОБА_1 і склав свій рапорт про звільнення. Через 2 тижні, за наказом керівника правоохоронного органу, ОСОБА_1 був звільнений з поліції.

На думку позивача та його представника, наказ є протиправним в частині прийняття рішення про звільнення через 2 тижні після подачі рапорту, оскільки, будучи непридатним до служби, мав бути звільненим з поліції негайно, в день подання рапорту про звільнення.

Позивач та представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали та просили задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідачів під час судового розгляду справи заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, згідно з якими, адміністративний позов не належить до задоволення, оскільки позивач невірно розуміє п.1.127 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 року № 85. На думку представника відповідача, п. 1.127 Порядку потребує звільнити негайно працівника на підставі постанови ВЛК від службових обов'язків, а не зобов'язує одразу звільнити з лав поліції. Представник відповідача вказує на те, що позивач був звільнений зі служби в поліції на підставі власноруч поданого рапорту із зазначенням дати звільнення 31.10.2016 року, тобто через 13 днів з дня подання рапорту, який був зареєстрований 21.10.2016 року. Позивач в своєму рапорті визначив дату 31.10.2016 року, а тому ГУНП в Одеській області, як суб'єкт владних повноважень задовольнив прохання позивача та звільнив його з тієї дати, яку він сам зазначив в рапорті про своє звільнення.

Представник відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з'явився, належним чином та своєчасно повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд встановив наступне.

На підставі направлення № 1 від 21.09.2016 року ОСОБА_1 направлений на медичне обстеження.

18.10.2016 року Військово-лікарська комісія КУ ДУ ТМО МВС України по одеській області за розпорядженням т.в.о. КР СБСМ ГУНП здійснила медичний огляд старшого сержанта поліції поліцейського БПОП ОСОБА_1 та постановила, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, непридатний до служби в поліції.

19.10.2016 року ОСОБА_1 склав рапорт на ім'я т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області генерала поліції третього рангу Лорткіпанідзе Г.Г., з огляду на який просив звільнити його зі служби в Національній поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 31.10.2016 року на підставі висновку військово-лікарської комісії від 18.10.2016 року № 421/2.

Зазначений рапорт зареєстровано за вх. № 4633 від 21.10.2017 року.

Також, 19.10.2016 року т.в.о. командира роти БПОП ГУ НП в Одеській області складено подання про звільнення з Національної поліції в запас Збройних Сил України за статтею 77 ч.1 п. 2 (через хворобу) ЗУ «Про Національну поліцію» старшого сержанта поліції Слаблюва В.А. поліцейського батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Одеській області.

Відповідно до наказу № 1159 о/с від 28.10.2016 року ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) звільнено зі служби в поліції з 31.10.2016 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 19.10.2016 року, подання командира батальйону особливого призначення ГУ НП в Одеській області від 19.10.2016 року та свідоцтво про хворобу № 421/2, видане ВЛК ТМО МВС України по Одеській області 19.10.2016 року.

18.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до наказу ГУ НП в Одеській обл. від 28.10.2016 року № 1159о/с в частині зазначення дати звільнення.

07.12.2016 року ГУ НП в Одеській області надало відповідь № 9/С-2262 на заяву позивача від 18.11.2016 року, з огляду на яку, позивача повідомлено, що заява стосовно зміни дати звільнення керівництвом Головного управління уважно розглянута. Однак, позитивного рішення з цього приводу не прийнято, так як підставою для видання наказу ГУ НП в Одеській області від 28.10.2016 року № 1159 о/с в частині звільнення був власноруч написаний рапорт та надані керівництвом підрозділу матеріали. Також, з 19.10.2016 року по 31.10.2016 року позивач продовжував виходити на службу та виконувати свої функціональні обов'язки, за вказаний період нараховано та виплачено грошове забезпечення.

Приписами ст. 17 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 61 ЗУ «Про Національну поліцію», не може бути поліцейським: особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до пп.1.63.5 п.1.63 Порядку проведення військово-лікарської експертиз і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 N 85 (далі - Порядок № 85) , в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за результатами медичного огляду ВЛК виносять такі постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ: "Придатний до військової служби";"Придатний до військової служби. Не придатний на посаду" (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей) "Обмежено придатний до військової служби"; "Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я _________________________"; (указати строк звільнення, відпустки) "Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час";"Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку".

Приписами п.1.70 Порядку № 85 передбачено, що постанови ВЛК про необхідність надання особам рядового й начальницького складу відпустки за станом здоров'я виносяться, коли для повного відновлення функції та працездатності після завершення стаціонарного лікування (госпіталь, відділення або центр реабілітації, санаторій) необхідний строк не менше 30 діб.

Відпустку за станом здоров'я необхідно розглядати як завершуючий етап відновлювального лікування, який найдоцільніше проводити під наглядом лікувальної установи за місцем служби або проживання.

За потреби після закінчення повного курсу стаціонарного лікування госпітальною ВЛК виноситься постанова про потребу у звільненні з проведенням необхідних лікувально-профілактичних заходів у амбулаторних умовах або у відділеннях чи центрах реабілітації як у мирний, так і у воєнний час.

Якщо є незаперечні дані про те, що здатність до проходження служби не відновиться, то постанова про потребу осіб рядового й начальницького складу у відпустці за станом здоров'я не виноситься, а вирішується питання про придатність до служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п.1.117 Порядку № 85, свідоцтво про хворобу складається: у мирний час. на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

У всіх інших випадках у мирний час постанова ВЛК оформляється довідкою.

Приписами п.1.124 Постанови № 85 передбачено, що порядок складення свідоцтв про хворобу і довідок на військовослужбовців і членів їх сімей, а також їх розгляду і затвердження визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до п.1.125 та п.1.127 Порядку № 85, постанови ВЛК про придатність осіб рядового й начальницького складу до служби в органах внутрішніх справ, військовослужбовців - до військової служби, а також постанови на членів їх сімей можуть бути реалізовані підрозділом по роботі з особовим складом у строк, що не перевищує один рік від дня медичного огляду. Якщо постанову ВЛК у цей строк не реалізовано або в стані здоров'я особи, що пройшла медичний огляд до реалізації постанови, незалежно від строку, за його заявою або за висновком лікарів відбулися суттєві зміни, то медичний огляд проводиться повторно.

Постанова ВЛК про потребу осіб рядового й начальницького складу, військовослужбовців у звільненні від службових обов'язків або відпустці за станом здоров'я повинна бути реалізована негайно.

Згідно з п.п. 6.11, 6.18 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров'я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров'я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов'язків (занять) за станом здоров'я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

У разі звільнення військовослужбовців з військової служби постанова про потребу їх у відпустці за станом здоров'я ВЛК не приймається. У разі коли ці особи визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку і в період оформлення звільнення з військової служби не можуть за станом здоров'я виконувати службові обов'язки, ВЛК одночасно з постановою про непридатність приймає постанову про звільнення від виконання службових обов'язків до 30 діб.

З огляду на матеріали справи, 18.10.2016 року ВЛК КУ ДУ ТМО МВС України по Одеській області склала свідоцтво про хворобу № 421/2, форма якого передбачена додатком № 12 до Наказу МВС № 85 від 06.02.2011 року.

Суд наголошує на тому, що відповідно до наведених вище норм законодавства, постанова ВЛК про потребу осіб рядового й начальницького складу, військовослужбовців у звільненні від службових обов'язків або відпустці за станом здоров'я повинна, яка повинна бути реалізована негайно, складається у вигляді довідки.

Свідоцтво про хворобу № 421/2 від 18.10.2016 року, яким позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та таким, що непридатний до служби в поліції, є окремою формою постанови ВЛК відмінною від постанови ВЛК про потребу осіб рядового й начальницького складу, військовослужбовців у звільненні від службових обов'язків або відпустці за станом здоров'я.

Порядком № 85 чітко визначено, що ВЛК може бути винесено за результатом медичного огляду як постанову із зазначенням: "Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я ________________"; (указати строк звільнення, відпустки), так і постанову "Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

Суд зазначає, що зазначені види постанов є відмінними між собою, мають різні правові наслідки для осіб, які проходили медичний огляд, для оформлення таких постанов передбачений різний порядок їх виконання та різний порядок оформлення.

Крім того, Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України чітко визначено, що у випадку, коли особи визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку і в період оформлення звільнення з військової служби не можуть за станом здоров'я виконувати службові обов'язки, ВЛК одночасно з постановою про непридатність приймає постанову про звільнення від виконання службових обов'язків до 30 діб.

Тобто, нормами законодавства, які були чинними станом на момент виникнення спірних правовідносин, чітко визначено, що негайно виконуються лише постанови ВЛК про потребу осіб рядового й начальницького складу, військовослужбовців у звільненні від службових обов'язків або відпустці за станом здоров'я. Таким чином, суд приходить до висновку, що у випадку прийняття такої постанови, особа не звільняється негайно зі служби, а звільняється від виконання службових обов'язків або отримує відпустку та продовжує проходити службу.

Судом встановлено, що відносно позивача постанова про потребу осіб рядового й начальницького складу, військовослужбовців у звільненні від службових обов'язків або відпустці за станом здоров'я, яка оформляється довідкою не приймалась. Суду не надано жодних доказів, які б спростовували цей факт.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним наказу від 28.10.2016 року № 1159 о/с в частині зазначення дати звільнення та зобов'язання внести виправлення в текст зазначеного наказу не належать до задоволення, оскільки відповідач діяв правомірно та в межах повноважень визначених законодавством при прийнятті оскаржуваного наказу, а позивач самостійно в рапорті від 19.10.2017 року зазначив дату, з якої він бажає бути звільненим зі служби, саме - 31.10.2016 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що оскільки судом встановлено відсутність порушення відповідачем прав позивача щодо прийняття наказу про звільнення зі служби, то і вимога про стягнення моральної шкоди не належить до задоволення, оскільки вона є похідною від вимог про визнання протиправним наказу в частині та зобов'язання внести виправлення в текст наказу.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене суд робить висновок, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 128, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Головіна Д.В., Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправним наказ № 1159 о/с від 28 жовтня 2016 року в частині звільнення, зобов'язання внести виправлення в текст наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Головіна Д.В., Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправним наказ № 1159 о/с від 28 жовтня 2016 року в частині звільнення, зобов'язання внести виправлення в текст наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди.

04 грудня 2017 року.