Справа № 816/1191/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 р.Справа № 816/1191/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 по справі № 816/1191/17

за позовом ОСОБА_1

до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України , Державної фіскальної служби України

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1А.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суд з адміністративним позовом до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України (далі - Комісія), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна фіскальна служба України (далі - ДФС України), у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 14.06.2017 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій; зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій як особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 14.06.2017 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобовязано Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та пункту 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 статус учасника бойових дій може бути наданий, зокрема, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС України. Зазначає, що позивач, як співробітник податкової міліції у званні старшого лейтенанта податкової міліції, перебуваючи на посаді старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області, на підставі наказів ДФС України був відряджений до особливого розпорядження в Головному управлінні ДФС у Донецькій області та Головному управлінні ДФС у Луганській області, а отже службу у підрозділі оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції не проходив, що вказує на відсутність законодавчих підстав для визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій.

Скориставшись правом подання заперечень на апеляційну скаргу, позивач вказав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає дії відповідача дискримінаційними по відношенню до нього.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив.

Відповідно ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що третя особа оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у спірний період перебував у званні старшого лейтенанта податкової міліції та проходив службу у податковій міліції на посаді старшого слідчого другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області.

Наказом ДФС України від 04.02.2016 №237-о позивач на період з 04 лютого по 03 березня 2016 року відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області з метою реалізації Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 №415ог /а.с. 15/.

З аналогічних підстав позивач був відряджений до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на підставі наказів ДФС України від 04.03.2016 /а.с. 16/ та від 29.04.2016 №1831-о /а.с. 17/.

Зі змісту витягів з наказів Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 28.03.2016 №016 та від 09.05.2016 №022 встановлено, що позивач залучався до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з одночасним відрядженням в район її проведення та підпорядкуванням керівнику антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях на період з 04 лютого по 03 березня 2016 року та з 04 березня 2016 року /а.с. 23, 24/. На підставі наказу Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.09.2016 №047 ОСОБА_1 вважається відкликаним з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях з 16.05.2016 /а.с. 22/.

Залученими до матеріалів справи копіями витягів з наказів першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей ) (по стройовій частині) від 11.06.2016 №163дск підтверджено, що позивач у період з 04 лютого по 03 березня 2016 року та з 04 березня по 16 травня 2016 року перебував у складі сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань /а.с. 19, 21/.

На підставі вищеперелічених наказів ДФС України 11.05.2017 за вих. №650/99-99-21-10-01-18д позивачу видана довідка про те, що він з 04 лютого по 16 травня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області /а.с. 26/. У вказаній довідці зазначено, що вона є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

За тісну співпрацю із Збройними Силами України, сумлінне виконання службових обовязків під час виконання завдань у складі сил Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей позивач 15.07.2016 нагороджений грамотою за підписом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) /а.с. 44/.

16.05.2017 позивачем на адресу Комісії надіслані документи з метою отримання статусу учасника бойових дій.

Листом від 14.06.2017 за вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 ДФС України повідомила позивача про те, що Комісією прийнято рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим подані ОСОБА_1 документи повернуті останньому без розгляду /а.с. 42-43/. Обґрунтовуючи відповідне рішення, відповідач вказав, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, учасниками бойових дій визнаються особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи (ДФС). Листом Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 21.04.2017 поінформовано ДФС України про те, що надання статусу учасника бойових дій іншим працівникам ДФС, окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції, без внесення змін до чинного законодавства не вбачається можливим.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляд справи встановлено факт невиконання відповідачем вимог Положення № 957 та невідповідності листа ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 вимогам чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій та зобов'язання Комісії повторно розглянути подані позивачем документи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно зі статтею 4 названого Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Як визначено у статті 5 цього Закону, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У свою чергу, в силу положень пункту 19 частини першої статті 6 згаданого Закону, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини з питань тлумачення статтей Конвенції будь-яке обмеження прав має бути пропорційним легітимній меті, яку у конкретній ситуації переслідує держава для забезпечення прав та законних інтересів інших осіб. Таке обмеження має встановлюватися законом; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Аналізуючи наведену вище норму пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у взаємозвязку з положеннями статті 5 цього Закону, колегія суддів звертає увагу на її загальний зміст, зокрема в частині, що стосується осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС України. Так, фактично дана норма стосується виключно співробітників спецпідрозділу податкової міліції ДФС.

Колегії суддів вважає, що вказане положення даної норми значно звужує сферу дії статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ставить у нерівне становище позивача порівняно з іншими учасниками бойових дій (зокрема, працівниками правоохоронних органів та навіть спецпідрозділу податкової міліції ДФС).

Наведене є підставою для висновку, що встановлені у пункті 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обмеження кола осіб, яким може бути надано статус учасника бойових дій шляхом поширення відповідного статусу виключно на співробітників спецпідрозділу податкової міліції ДФС не переслідують будь-яку легітимну мету.

До того ж, гарантії, встановлені статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виключають можливість диференціації військовослужбовців та інших осіб, що залучались до проведення АТО, виходячи з назви або роду військ, в яких вони проходять службу чи державного органу, де відповідні особи працюють на постійній основі.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що конструкція статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" містить виключний перелік умов, яким має відповідати особа задля отримання статусу учасника бойових дій, а саме - захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і безпосередня участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а також перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь в АТО на рівні зі співробітниками ЗСУ та правоохоронних органів України, у т.ч., і співробітників спецпідрозділу податкової міліції ДФС "Фантом". З цією метою позивач залучався до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з одночасним відрядженням в район її проведення та підпорядкуванням керівнику антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що запроваджене у пункті 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обмеження кола осіб, які визнаються учасниками бойових дій, не відповідає принципу пропорційності, є необґрунтованим та не може вважатись необхідним у демократичному суспільстві.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач відповідає вимогам статей 5, 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та брав безпосередню участь в АТО у підрозділах оперативної групи ДФС України при штабі АТО для виконання спеціальних (бойових) завдань, забезпечення її проведення, своїми діями захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, то він має право на одержання статусу учасника бойових дій.

Крім того, порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2016 № 957, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.11.2016 за №1553/29683 (далі - Положення № 957).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Положення, Комісія призначена для прийняття рішень про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, розгляду та вивчення поданих заяв та інших матеріалів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України (ДФС), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Пунктом 2 розділу ІІ згаданого Положення визначено, що Комісія має право: розглядати та вивчати подані керівниками підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, форма яких встановлена додатком 1 до Порядку, та інші документи, визначені пунктом 4 Порядку, які є підставою для надання громадянам статусу учасника бойових дій; розглядати та вивчати звернення, документи та матеріали, надані особами рядового та начальницького складу підрозділів АТО, іншими співробітниками ДФС, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в разі неподання до Комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, керівниками таких підрозділів; у разі потреби заслуховувати пояснення осіб, стосовно яких подані документи, та свідків; повертати документи керівникам підрозділів АТО для подальшого доопрацювання; відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав; приймати рішення про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення АТО ДФС.

Комісія вивчає документи, у разі потреби заслуховує пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій /пункт 3 розділу 2 Положення № 957/.

Пунктом 5 розділу ІІ Положення № 957 визначено, що Комісія подає на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

У свою чергу, відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №416, Служба відповідно до покладених на неї завдань організовує та координує роботу з надання статусу учасника бойових дій, зокрема проводить засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Таким чином, на законодавчому рівні визначено порядок розгляду матеріалів щодо надання особі статусу учасника бойових дій у разі наявності спірних питань.

Разом з тим, у спірних відносинах Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України рішення про направлення матеріалів стосовно ОСОБА_1 на розгляд міжвідомчої комісії не приймалось, а Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції дане питання на засіданні міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не розглядалось.

Водночас, як слідує зі змісту листа ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 відповідачем фактично прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 /а.с. 42-43/.

Відповідне рішення прийняте без проведення засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, як те передбачено Положенням № 957.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виключний перелік підстав для прийняття Комісією рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій визначено у пункті 7 розділу ІІ Положення №957. Так, відповідно до вказаної норми Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі: відсутності документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Натомість лист ДФС України від 14.06.2017 вих. №7641/0/99-99-04-04-01-14 не містить посилань на жодну із зазначених підстав.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на лист Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 21.04.2017 /а.с. 56/, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом та не містить норм зобов'язального характеру, у зв'язку з чим його застосування не є обов'язковим.

Також колегія суддів вважає, що дії відповідача є дискримінаційними стосовно позивача з таких підстав.

Відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст. 1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1".

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Таким чином, оскільки зважаючи на особливу ситуацію, в якій опинився позивач, а саме те, що він приймав участь в АТО на рівні з працівниками підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції та у складі цього підрозділу, під час несення служби неодноразово здійснював бойові виїзди на підставі бойових розпоряджень штабу АТО, ненадання йому статусу учасника бойових дій в противагу надання такого статусу іншим особам, які виконували такі самі службові обов'язки, за єдиною відмінністю, що такі особи є працівниками оперативного підрозділу, є явно дискримінаційним щодо позивача.

Враховуючи встановлені обставини справи, відповідну практику Європейського суду з прав людини, досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 по справі № 816/1191/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2017.