Справа № 2-15322/10
Суддя: Довготько Т. М.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2010 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

при секретарі Скуратівській І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московського району, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2010року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московського району, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом 2-ї групи, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесений до 1-ї категорії. Перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московського району і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Однак, за період 2007-2009 р. йому виплачена допомога на оздоровлення в значно меншому розмірі, ніж передбачено законом.

З приводу цього він звернувся із заявою до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московського району, у відповідь отримав лист № 141 від 27.07.2010 р., в якому відповідач відмовив у перерахунку виплат на оздоровлення, що вважає неправомірним.

Тому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідачів щодо нарахування та виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати відповідача 1 провести йому перерахунок, а з Відповідача 2 стягнути суми недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2007,2008, 2009 роки в сумі 7667,5 з урахуванням проведених виплат.

Надати йому право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме (пяти ) мінімальних заробітних плат.

Зобовязати відповідачів припинити дії що порушують його право, як постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ( 2-ї групи інвалідності) на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 (пяти ) мінімальних заробітних плат згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Відповідача 1 призначити йому щорічну допомогу на оздоровлення, як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ( 2-ї групи інвалідності) згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме у розмірі 5 ( пяти) мінімальних заробітних плат.

Стягнути з відповідачів в рівних частинах витрати, понесені ним на оплату інформаційно-технічного забезпечення.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення в Московському районі м.Харкова в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, подав суду заперечення на позов, позов не визнали. В своїх запереченнях проти позову, вказали, що нарахували та виплатили позивачеві разову допомогу відповідно до чинного законодавства та постановами Кабінету Міністрів України в межах бюджетних призначень. Просили відмовити в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином, про причину неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підтверджений, та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни, мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»".

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, інвалідам ІІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

За загальновизнаним принципом права, закріпленим у ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому до певної події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали.

Отже, орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам у порядку, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не зобовязаний здійснювати такі виплати у будь-який інший спосіб та в розмірах, окрім встановлених законодавством, чинним до моменту прийняття рішення Конституційним Судом України.

Суд установив, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інвалід 2 групи, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московського району, що підтверджується ксерокопією посвідчення серії А № 092762, виданим 24.11.1992 р., вкладкою до нього та довідкою медико-соціальної експертної комісії №НОМЕР_2 від 28.01.1999р. (а.с. 10).

Розмір отримуваної позивачем щорічної допомоги на оздоровлення у 2007, 2008, 2009 р. р. не відповідає цьому закону, а визначався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 р. № 562, і складає для інвалідів ІІ групи - 120 грн..

Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення: за 2007р. у грудні 2007р. у розмірі 120грн.; за 2008 р. - у травні 2008 р. у розмірі 120 грн. ; за 2009 р. у листопаді 2009 р. у розмірі 120 грн..

ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення листом № 141 від 27.07.2010 р. відмовило позивачу в перерахунку допомоги за його письмовою заявою, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 (а.с. 14-15).

Проте, правомірність дій відповідачів залежить від дати виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2007 2009 роки, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 внесені до вказаної статті зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому з 22.05.2008 р. дія ст. 48 Закону була відновлена у попередній редакції.

Відповідно до ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідачі, здійснивши позивачу нарахування й виплату допомоги на оздоровлення за 2008 рік, після ухвалення рішення Конституційним Судом України від 22.05.2008 р. щодо таких виплат, у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України України від 12.07.2005 р. № 562, на підставі законів про Державний бюджет України на відповідні роки, положення яких втратили чинність на момент виплати, не виконали взяті державою зобовязання та порушили його права.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 12.08.2010 р., однак відповідно до ч. 2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6 місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст.100 КАС України.

Позивач у своїй заяві не просить поновити йому строк для звернення до суду з 2007 року.

Крім того суд зазначає, що ст.57 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право знати свої права і обовязки.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов?язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Всі правові акти, були доведені до громадян належним чином, шляхом публікації в засобах масової інформації.

Незнання чи не бажання знати правові норми не є підставою для поновлення строку для звернення до суду.

Однак, відповідно до ст. 99 КАС України, щодо розміру виплаченої позивачу допомоги на оздоровлення за 2009 р., то суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» від 26.12.2008 р. надано право Кабінету Міністрів України у 2009 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, будь-яких застережень чи обмежень щодо конкретних виплат не передбачалося.

Положення Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" на дату нарахування й виплати позивачу щорічної одноразової допомоги за 2009 р. були чинними і не визнавалися неконституційним.

На період дії правовідносин, які є предметом спору в цій справі, наявні два нормативно-правові акти: Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2009 рік", які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір державної соціальної допомоги.

Вирішуючи питання щодо колізії норм вказаних законів, що мають однакову юридичну силу, суд виходив з п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.10. 1997 р. № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, де зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Згідно ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачами було здійснене нарахування й виплата позивачу щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 р., виходячи з розмірів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 р. № 562 , яка є чинною ( не визнана неконституційною, не скасована), на підставі на той момент чинної ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" від 26.12.2008 р.

Позивач предявив й вимоги зобовязати відповідачів призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, інваліду 2 групи, згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто, на майбутнє, які не можуть бути задоволені з наступних міркувань.

Тобто, чинним законодавством не передбачено зобовязання вчинення будь-яких дій на майбутнє, право на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення визначено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не доведені та задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, ст.ст. 19, 46, 58, 95, 116, 117, 150, 152 Конституції України, ст. ст. 48, 62, 63, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 71, 73 Законів України про Державний бюджет на 2007 2009 роки, рішень Конституційного Суду України від 03.10.1997 р. № 4-зп, 22.05.2008 р. № 10-рп , керуючись ст.ст. , 8, 10,11,13, 17-19, 69-71, 86, 94, 99, 100, 104, 158-163, 167, 185, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Московського району, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Московський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі, і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: