Справа № 826/12698/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/12698/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.08.2017,

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного Головним управлінням ДФС у м. Києві № від 28.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуваним рішенням застосовано санкцію по відношенню до суб'єкта господарювання, на якого не розповсюджується санкція, передбачена Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідач проти позову заперечив з огляду на правомірність висновків під час перевірки та вказав, що перевіркою встановлено здійснення операції купівлі-продажу валюти без застосування РРО, а санкцію визначено правомірно та на підставі Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

За результатом фактичної перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 06.06.2017 року, згідно якого у Київському відділенні № 600 ТОВ «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 11/1 встановлено порушення пункту 2 статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатом перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 грн. (податкове повідомлення-рішення від 20.06.2017 року № ).

За результатами розгляду скарги позивача, ДФС України прийнято рішення від 22.08.2017 року № 18580/6/99-99-11-03-01-25, яким податкове повідомлення-рішення № від 20.06.2017 року залишено без змін, скаргу товариства - без задоволення та збільшено грошове зобов'язання в частині донарахування фінансової санкції на суму 1699 грн.

На підставі вказаного, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 28.08.2017 року, яким донораховано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1699 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлені Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 265/95-ВР). Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Статтею 4 Закону № 265/95-ВР встановлено перелік обов'язків для уповноважених банків, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб'єктів господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зокрема: проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Позивач вказує, що він не належить до визначеного кола суб'єктів, а є фінансовою установою, яка не підпадає під дію наведеної норми та під час здійснення фінансової діяльності керується положеннями Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.12.2002 р. № 502.

Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 6 Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.12.2002 р. № 502 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.01.2003 р. за № 21/7342 (далі - Інструкція № 502, в редакції на час виникнення спірних правовідносин - фактичну перевірку) банк, фінансова установа мають право розпочинати роботу пункту обміну валюти після реєстрації реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) в органі доходів і зборів та повідомлення Національного банку України.

Повідомлення надсилається до Національного банку України за місцем розташування пункту обміну валюти за 15 днів до початку здійснення валютно-обмінних операцій за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції, для внесення інформації до електронного довідника.

Згідно з абзацом другим пункту 7 зазначеної Інструкції фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу після реєстрації РРО в органі доходів і зборів тощо.

Абзац другий пункту 7 розділу ІІ набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти, згідно з постановою Правління Національного банку України від 29.12.2015 р. № 983.

Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій - перелік моделей реєстраторів розрахункових операцій та їх модифікацій, які мають підтвердження відповідності вимогам діючих державних технічних регламентів та стандартів згідно із Законом України "Про підтвердження відповідності", а також відповідають вимогам нормативних актів України, і такі реєстратори розрахункових операцій дозволені для застосування у сфері, визначеній Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (стаття 2 Закону № 265/95-ВР).

Так, до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій з 16.06.2016 року включено спеціалізований електронний контрольно-касовий реєстратор для здійснення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти (наказ Державної фіскальної служби України від 16.06.2016 №535).

Наказом Державної фіскальної служби України від 28.09.2016 року №813 наказ №535 визнано таким, що втратив чинність.

Позивач вважає, що Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, який був затверджений наказом №535 також втратив чинність та посилається на рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі №1-7/99, а тому вважає, що застосуванню підлягає наказ Державної фіскальної служби від 20.04.2017 р. №275, яким затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, тому, положення абз.2 п.7 розділу II Інструкції № 502 набирають чинності лише з 20.10.2017 р.

Проте доводи позивача щодо застосування РРО з 20.10.2017 року судом до уваги не приймаються з наступних підстав.

Наказ ДФС України № 813 від 28.09.2016 року втратив чинність згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 14 грудня 2016 року № 1019, який скасований наказом ДФС України № 102 від 17.02.2017 року, який також втратив чинність на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 20 квітня 2017 року № 275 (наказ втратив чинність згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 7 червня 2017 року № 406).

При цьому, в усіх вищенаведених наказах було визначено про внесення до реєстру спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Отже, з урахуванням положень Інструкції № 502, на час фактичної перевірки Київського відділення № 600 позивача діяв наказ № 275, пунктами 78, 79 якого також визначені спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року №1/99-рп, частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Таким чином оцінка правомірності поведінки, зокрема платників податків, здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

З викладеного вбачається, що врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).

Відповідно зміст правовідносин, зокрема прав та обов'язків особи, не може змінюватися разом із зміною законодавчих норм. Отже склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення та не можуть бути змінені разом із зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).

Водночас зворотна дія нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми застосовуються до правовідносин, які існували до набрання ним чинності, тобто приписи нового нормативно-правового акта змінюють правило поведінки, яке було встановлено попередніми нормативно-правовим актами.

Якщо ж новий нормативно-правовий акт не змінює закріплені у попередніх нормах правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти однаково визначають зміст прав та обов'язків суб'єктів відносин), зворотна дія нормативно-правового акта не має місця.

З огляду на викладене, суд вважає помилковим твердження позивача про відсутність обов'язку реєструвати РРО до жовтня 2017 року.

Таким чином, пункти обміну валют мають право розпочинати роботу тільки після відповідної реєстрації РРО з 17.12.2016 року.

Посилання позивача на практику Окружного адміністративного суду міста Києва приймається судом до уваги, проте не може бути взято як підставу для звільнення від доказування позиції позивача, оскільки період, який досліджувався судами є різним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідної реєстрації РРО на час перевірки проведено не було.

Відповідальність за незастосування реєстраторів розрахункових операцій суб'єктами господарювання, які здійснюють операції з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти, визначена статтею 18 Закону № 265 для уповноважених банків та суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, до яких позивач не належить (встановлено рішеннями судів у справах 826/16601/15, 826/16594/15 тощо).

Разом з тим, статтею 17 Закону № 265 встановлена відповідальність за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги).

Враховуючи надання позивачем фінансових послуг, суд приходить до висновку, що підлягає застосуванню стаття 17 Закону № 265, яка передбачає, що за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання:

вчинене вперше - 1 гривня;

за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення вчинене вперше, а тому суд приходить до висновку про невірне застосування норми відповідачем при накладанні санкції на позивача, оскільки підлягає застосуванню санкція у розмірі 1 грн., яка й була первісно нарахована відповідачем згідно ППР ГУ ДФС у м. Києві від 20.06.2017 року № .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині розміру санкції, а тому ППР від 28.08.2017 року № підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 28.08.2017 року.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» судові витрати у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. за рахунок бюджетних надходжень Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками

Суддя М.А. Бояринцева