Справа № 754/7642/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/7642/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.;
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України

30 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;
за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року, ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на порушення свого права на пільги, просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в застосуванні пільг з оплати послуг за користування житлом та житлово-комунальні послуги і зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, відомості про наявність пільг відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та застосувати пільги при оплаті послуг за користування житлом та житлово-комунальні послуги з 01.07.2015 року.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.
Заслухавши суддю доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з таких підстав.
Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії довідки МСЕК, позивач є інвалідом другої групи з дитинства, якій інвалідність визначена безстроково.
Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження позивача від 30.10.1948 року, батько позивача є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_3 .
Згідно копії свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
З копії свідоцтва про смерть від 15.01.2014 року, встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії пенсійного посвідчення позивача, останньому призначено пенсію по втраті годувальника.
З копії посвідчення позивача від 30.10.2002 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
Після смерті батька, позивач користувалась пільгами, як член сім`ї вдови померлого (загиблого) ветерана військової служби, який перебував на її утриманні та які надавались матері позивача за її життя, як вдові померлого (загиблого) ветерана військової служби.
З липня 2015 року позивачу припинено надання пільг, як члену сім`ї вдови померлого (загиблого) ветерана військової служби, який перебував на її утриманні.
Позивач звертався до відповідача з заявою про поновлення зазначених пільг.
Відповідачем було відмовлено в задоволенні заяви позивача про надання зазначених пільг.
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого ветерана війни, що підтверджене посвідченням батька ОСОБА_2 від 06.01.1977 №7, та отримувала пільги відповідно до цього закону.
Щодо посилання на те, що після смерті батька ОСОБА_1 користувалась пільгами, як член сім`ї вдови померлого (загиблого) ветерана військової служби, який перебував на її утриманні та які надавались моїй матері за її життя, як вдові померлого (загиблого) ветерана військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Так, мати ОСОБА_3 за життя користувалася пільгою як учасник війни, що підтверджується довідкою Відділу житлових субсидій та пільг Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.01.2017. №41
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами пільгами, передбаченими іншими Законами України, мати ОСОБА_1 не користувалась
Відомостей про наявність інших пільг у позивача, які занесені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги відсутні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавляли пільги члена сім`ї вдови померлого (загиблого) ветерана військової служби, оскільки така пільга до реєстру не вносилася і я ніколи нею не користувалася.
Та вказує, що зазначене вище не заперечується сторонами у справі.
Для встановлення пільги у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.
Відповідно до ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей,
Згідно з ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та ІІ групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветерани військової служби та члени їх сімей мають право на пільги.
Преамбулою до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» встановлено, що цей Закон встановлює статус ветеранів військової служби та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Київським міським військовим комісаріатом позивачу надано довідки від 11.02.2016 № 113, від 06.04.2016 № ВСЗ/803 та від 24.06.2016 №ВСЗ/1471 про те, що вона дійсно отримую пенсію в разі втрати годувальника та як член сім`ї, яка перебуває на його утриманні, згідно з ст, 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має право на пільги.
Згідно з ч, 1 ст. 1 вказаного Закону України державна політика стосовно ветеранів військової служби здійснюється в рамках обов`язкових цільових державних і місцевих програм соціального захисту ветеранів військової служби спрямованих на забезпечення реалізації гарантій та пільг, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами для ветеранів військової служби та членів їх сімей.
Відповідно до ч. 2 ст, 3 вказаного Закону ветерани військової служби та члени їх сімей нарівні з іншими громадянами користуються всіма соціально - економічними правами і свободами, закріпленими Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами України.
Статтею 3 цього Закону держава гарантує кожному ветерану військової служби рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також подає різні види допомоги шляхом, зокрема, надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку.
Ветерана військової служба та члени їх сімен нарівні з іншими громадянами користуються всіма соціально-економічними правами і свободами, закріпленими Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами України.
Забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту ветеранів військової служби та членів їх сімей, згідно з ст. 4 вказаного Закону, покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», якою передбачено реалізацію права на пільги ветеранами військової служби та членами їх сімей, ветерани військової служби та члени їх сімей поряд з пільгами, передбаченими цим Законом, користуються пільгами, встановленими для них іншими нормативно-правовими актами.
Перелік пільг викладений в ст. 6 цього Закону, як соціальний захист ветеранів військової служби та членів їх сімей, зокрема передбачає: 50-відсоткову знижку плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби і членами їх. сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм,, передбачених законодавством; право на безоплатне отримання у власність займаного ними та членами їх сімей житла незалежно від розміру його загальної площі в будинках державного житлового фонду; безоплатний проїзд і перевезення багажу ними та членами їх сімей при переїзді до вибраного місця проживання після звільнення з військової служби в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами України
Право членів сім`ї ветерана військової служби на пільги встановлені ст. б цього Закону, додатково підтверджено в постановах Кабінету Міністрів України вад 27.10.1999 № 1983 та від 27.04,2011 № 446.
Вказаними постановами Кабінету Міністрів України визначено й членів сім`ї ветерана військової служби, до яких віднесено, у тому числі, діти-інваліди та інваліди з дитинства (незалежно від їх віку).
Бюджетним кодексом України, ч. 5 ст. 51, визначено, що до членів сім`ї пільговика належать, зокрема, неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи.
Частиною ч. 3 ст. 7 дію Закону України «Про статус ветеран їв військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» поширено також на вдів (вдівців) померлих (загиблих) ветеранів військової служби та членів їх сімей, які перебувають на їх утриманні.
Позбавлення права на пільги ветерана військової служби та членів їх сімей відбувається виключно на період відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі, що передбачено ст. 8 Закону,
15.02.2016 та 09.03.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про врахування належних пільг як члену сім`ї ветерана військової служби та внесення цих відомостей до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.
Відповідно до п. 5 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.
Згідно з п. 6 цього Положення пільговик, який має право на конкретну пільгу згідно з кількома законами України, включається до Реєстру як пільговик, що користується цією пільгою згідно з одним Законом України за його вибором.
Якщо фізична особа має право на пільги згідно з кількома законами, до Реєстру включається така інформація, про пільговика.
У разі коли фізична особа, яка має і використовує право на пільга на підставі одного із законів України, використовує також своє право на інші пільги як член сім`ї пільговика, який має право на пільги згідно з іншими законами, ця фізична особа включається до Реєстру також як член сім`ї пільговика.
Згідно з п. 3 вказаного Положення управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад ведуть облік пільговиків, організовують збирання, систематизацію і зберігання визначеної інформації.
ОСОБА_1 є членом сім`ї ветерана військової служби, а тому маю право на пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
В абзаці 2 п. З рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 зазначено, що Конституційний Суд України у мотивувальній частиш Рішення у справі за конституційними поданнями Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» від 6 липня І999 року N В-рп/99 зазначив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, ;які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це ' повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей». Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово - Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
У п. 3 рішення Конституційного Суду України 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Щодо посилання на роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 11.08.2016 року №1725/5/75-16 та від 26.08.2016 року №1832/5/75-16 надані відповідачеві, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів звертає увагу на те, що роз`яснення має рекомендаційних характер та не є нормативно правовим актом, а тому не є обов`язковим до використання, дотримання та виконання.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 в застосуванні пільг з оплати послуг за користування житлом та житлово комунальні послуги та зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги відомості про наявність у ОСОБА_1 пільг відповідно ло Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та застосувати пільги при оплаті послуг за користування житлом та жилого комунальні послуги з 01.07.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, зазначені вимоги позивача, що стосуються пільг з оплати послуг за користування житлом та житлово комунальні послуги є передчасними оскільки позивачу спершу потрібно вирішити питання щодо визнання протиправними дії відповідача в наданні права на користування пільгами відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» як члену сім`ї, який перебуває на утриманні та зобов`язати відповідача розглянути питання щодо надання пільг ОСОБА_1 відповідно до зазначеного вище Закону України з урахуванням висновків суду.
Керуючись ч.2 ст.11КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як член сім`ї ветерана військової служби має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, поряд з тим, що на суб`єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб`єктом владних повноважень, покладено обов`язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 11, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволити частково.
Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації що до відмови ОСОБА_1 в наданні права на користуванні пільгами відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» як члену сім`ї, який перебуває на утриманні.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації розглянути питання щодо надання пільг ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» з урахуванням висновків суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.
(Повний текст виготовлено 05 грудня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Костюк Л.О.
Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.