Справа № 808/1391/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року (о 13 год. 10 хв.)Справа № 808/1391/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Чернігівська районна державна адміністрація Запорізької області (далі Чернігівська РДА Запорізької області, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі ГУ Держпраці у Запорізькій області, відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.04.2017 № 158 заступника начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_5 на позивача у розмірі 32 000,00 грн.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмовим поясненням до позовної заяви (вх. №22867 від 15.08.2017). Зокрема, посилаються на приписи ч. 2 ст. 97 КЗпП України та зазначають, що ОСОБА_6 оплата праці нараховувалась та була виплачена на підставі розпорядження голови Чернігівської районної державної адміністрації та відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про державну службу». Вказують, що працівникам районної державної адміністрації щомісячно виплачується премія, що не має разового характеру, на всі складові заробітної плати приймаються окремі розпорядження голови. Також пояснюють, що у листопаді 2014 року ОСОБА_6 відбулося підвищення оплати праці за рахунок збільшення премії у порівнянні з попереднім періодом, отже місяць в якому відбулось підвищення є базовим, тобто листопад 2014 року. Право на поточну індексацію наступило у лютому 2015 року. Зауважують, що у лютому 2015 року грошові доходи ОСОБА_6 збільшились за рахунок складової заробітної плати: премія у порівнянні з попереднім періодом, отже базовий місяць лютий 2015 року настає у травні 2015 року, базовий травень 2015 року і з травня до листопада 2015 року право на індексацію не наступило. На підставі викладеного, вважає, що якщо відбувається підвищення грошового доходу, у даному випадку премія, яка передбачена Законом України «Про державну службу» виплачувалась постійно кожного місяця, та має постійний характер, місяць встановлення премії та місяць, в якому збільшено розмір такої премії порівняно з попереднім періодом вважається базовим. Також не погоджується із твердженням відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації заробітної плати ОСОБА_6, а саме: періодом. Адже, районною адміністрацією проведено індексацію заробітної плати в 2016 році, проте в оскаржуваній постанові зазначено листопад 2014 року листопад 2015 року та по день звільнення, у звязку із чим постанова про накладення штрафу від 18.04.2017 № 158 є протиправною. Просить адміністративний позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення відповідача.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили із підстав, наведених у запереченнях від 07.06.2017 №08/01.3-18/130 (вх. №16263). Зокрема, вказують, що за результатами перевірки позивача 27.03.2017 підписано Акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, яким зафіксовано, зокрема, порушення ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в частині не проведення нарахування та виплати за період роботи листопад 2014 року листопад 2015 року та по день звільнення ОСОБА_6 індексації заробітної плати. Зазначають, що у звязку з виявленим порушенням винесено припис №08-30-0017-0343/0199 від 27.03.2017. Посилаються на приписи абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та пояснює, що 18.04.2017 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю винесено постанову про накладення штрафу №158 в розмірі 32 000,00 грн. Ураховуючи викладене, вважають, що відповідачем в повному обсязі дотримано механізм накладення штрафу, передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, а тому просять в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

У звязку з надходженням згоди Держпраці України від 20.03.2017 №3136/4.3/4.2-ДП-17 на підставі звернення ОСОБА_6 від 17.02.2017 №Л-301 ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ від 21.03.2017 № 426 про проведення позапланової перевірки Чернігівської РДА Запорізької області.

В період з 24.03.2017 по 27.03.2017 посадовою особою ГУ Держпраці у Запорізькій області на підставі згаданого наказу та направлення про проведення перевірки від 23.03.2017 № 352 проведено позапланову перевірку додержання позивачем законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведеної перевірки складений акт № 08-30-0017/0343 від 27.03.2017, в якому зафіксовано порушення позивачем, зокрема, вимог ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

Вказаний акт перевірки підписаний представником позивача ОСОБА_7

На підставі акту перевірки був виданий припис від 27.03.2017 № 08-30-0017-0343/0199, відповідно до якого вимагалось, зокрема, вжити заходи щодо усунення порушень ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

18.04.2017 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області на підставі акту перевірки від № 08-30-0017/0343 від 27.03.2017щодо порушень позивачем вимог ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» керуючись пп. 54 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 та на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, винесено постанову№158 про накладення штрафу в розмірі 32 000,00 грн.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною позивач звернувся із даним позовом про її скасування до суду.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р «Питання Державної служби з питань праці» на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом (пункт 7 Положення).

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань проводить, зокрема, моніторинг у сфері оплати праці в частині своєчасної і не нижче визначеного державою мінімального розміру оплати праці.

У відповідності до підпункту 51 пункту 4 Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень встановлено порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603 (далі Порядок №390).

Відповідно до пункту 3 Порядку №390 інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

В даному випадку позапланова перевірка здійснена на підставі на підставі звернення ОСОБА_6 від 17.02.2017 №Л-301 та згоди Держпраці України від 20.03.2017 №3136/4.3/4.2-ДП-17.

При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Згідно із пунктом 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Оскаржувана постанова гуртується на висновках позапланової перевірки про те, що, Чернігівською РДА Запорізької області за період роботи листопад 2014 року листопад 2015 року та по день звільнення ОСОБА_6 не проведено нарахування та виплату індексації заробітної плати, чим допущено порушення вимог частини ч.5 ст. 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

З метою реалізації Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078).

Відповідно до абз. 1 та абз. 2 пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Під час проведення перевірки було зафіксовано, що розпорядженням голови РДА №40-К від 27.07.2012 ОСОБА_6 призначено на посаду начальника відділу культури і туризму Чернігівської РДА Запорізької області.

З 27.07.2012 по 19.08.2014 включно ОСОБА_6 на постійні основі щомісячно виплачувались: посадовий оклад у розмірі 1 404 грн., надбавка за ранг 70 грн., надбавка за вислугу років у розмірі 15%.

Також ОСОБА_6 з 27.07.2012 по 19.08.2014 щомісячно виплачувалась премія, що не носить постійного характеру, оскільки встановлювалась щомісячно окремими розпорядженням голови залежно від фінансування та результатів роботи за минулий місяць. Розпорядженням голови РДА №54-К від 19.08.2014 ОСОБА_6 встановлено надбавку за вислугу років. Розмір надбавки було підвищено з 15% до 20%. Відповідно до п. 1 Порядку №1078 місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при визначенні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Право на проведення індексації ОСОБА_6 наступило у листопаді 2014 року. Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до наданих документів, а саме особового рахунку №28 за 2014 рік, №29 за 2015 рік, за період роботи листопад 2014 - листопад 2015 року та по день звільнення ОСОБА_6 не проведено нарахування та виплату індексації заробітної плати.

Відповідно до частини пятої та шостої статті 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За правилами статті 33 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Отже, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення. Частиною шостою цієї статті зазначено, що проведення індексації грошових коштів доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального обов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Дане положення Закону не спростовує право працівника на індексацію заробітної плати взагалі, та не пов'язує індексацію з надходженням коштів з відповідного бюджету до установи, і не звільняє від її проведення у відповідності до умов Порядку №1078, який у продовж 2014 - 2015 років зберігав свою чинність в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що відсутність коштів на виплату заробітної плати працівнику, не є підставою для не виконання законодавче встановленого обов'язку визначеного статтею 21 КЗпП України, здійснити таку виплату у строки встановлені статтями 115, 116 КЗпП України, і в тому числі у випадку пропущення встановлених строків та припинення трудових правовідносин (звільнення працівника з роботи).

При цьому, судом враховано, що премія ОСОБА_6 протягом 2014 2015 років нараховувалась та виплачувалась щомісячно у розмірах від 55% до 180%, крім того, здійснювалась виплата надбавок за вислугу років та ранг, у звязку із чим суд критично ставиться до посилання представника позивача на листи Міністерства соціальної політики України від 02.04.2015 №4753/0/14-15/18 та Міністерства фінансів України від 24.06.2015 №31-09010-09-8/21023 щодо обмеження індексації заробітної плати, яка виплачується за рахунок державного бюджету.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що у листопаді 2014 року ОСОБА_6 відбулося підвищення оплати праці за рахунок збільшення премії у порівнянні з попереднім періодом, отже місяць в якому відбулось підвищення є базовим, тобто листопад 2014 року, суд зауважує, що згідно із абз. 7 пункту 5 Порядку №1078 місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).

Разом з тим, необхідно зазначити, що листи, розяснення органів державної влади ( в даному випадку лист Міністерства праці та соціальної політики України від 24.09.2009 №10891/0/14-09/10) мають лише роз'яснювальний та рекомендаційний характер, а тому не мають пріоритет у застосуванні по відношенню до Законів України та нормативно-правових актів.

Враховуючи викладене, у періоді з листопада 2014 року по листопад 2015 року при наявності підстав індексація заробітної плати ОСОБА_6 не проводилась.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

У відповідності до абз. 4 частини другої статті 265 КЗпП України за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначений положеннями Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2017 (далі Порядок - № 509).

У відповідності до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, на підставі акту перевірки №08-30-0017/0343 від 27.03.2017, яким встановлено порушення законодавства про працю, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.04.2017 № 158 заступника начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_5 на позивача у розмірі 32 000,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно із частинами першою, другою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятої постанови, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак