Справа № 148/1945/17
Суддя: Саламаха О. В.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/1945/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря: Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тульчинської міської ради, міського голови Весняного Валерія Михайловича, про визнання протиправними дії, щодо відмови у виплаті середньої заробітної плати та зобов'язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату, яку вони одержували на виборній посаді на момент звільнення,-

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тульчинської міської ради, міського голови Весняного В.М., про визнання протиправними дії, щодо відмови у виплаті середньої заробітної плати та зобов'язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату, яку вони одержували на виборній посаді на момент звільнення.

Адміністративний позов обґрунтовується тим, що позивач ОСОБА_1 з 17.04.1998 - 29.12.2016 працювала на посаді сільського голови Ганнопільської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, а ОСОБА_2 з 2010 -2015 працював секретарем Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, а з 2015 - 29.12.2016 сільським головою.

В подальшому 29.12.2016 відбулося добровільне об'єднання сіл Ганнопіль і Суворовське з іншими територіальними громадами, на ОСОБА_1, ОСОБА_2 поклали обов'язки старост вказаних сіл до проведення виборів, а 23.05.2017 позивачів звільнили з займаних посад у зв'язку з закінченням строку повноважень.

У зв'язку з неможливістю працевлаштуватися позивачі звернулися до міського голови Весняного В.М. щодо виплати середньомісячної заробітної плати за останні шість місяців згідно ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», однак їм відмовили посилаючись на те, що після закінчення повноважень сільського голови їм надали іншу рівноцінну роботу у тій самій установі, а тому вони є такими, що втратили право на отримання заробітної плати, яка виплачувалася їм на виборній посаді сільського голови.

Згодом 17.09.2017 повторно звернулися щодо виплати середньомісячної заробітної плати за шість місяців, однак їм надали відмову, яка мотивована тим, що на посаді виконуючого обов'язки голови старости вони працювали на підставі строкового трудового договору, який припинив дію 23.05.2017.

Позивачі не погоджуються з такою позицією та вважають, що оскільки посада старости є виборною, вони у термін до 23.05.2017, працювали на виборній посаді, оскільки виконували обов'язки старости, а тому на них поширюються гарантії встановлені ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад».

Зазначені обставини змусили звернутися до суду з даним позовом, просять визнати протиправними дії Тульчинського міського голови Весняного В.М. і зобов'язавши Тульчинську міську раду нарахувати і виплатити їм середню заробітну плату за 6 місяців за період з 23.05.2017 - 23.11.2017.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких вказали, що позов підтримують і просять його задовольнити.

Представник відповідачів заперечила щодо задоволення позову та надала письмові заперечення у яких вказала, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки на посади старости і селищного голови поширюється дія ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», в той час як 29.12.2016 і 30.12.2016 позивачі перебували на посаді виконуючого обов'язків старости на яких дія вказаної статті не поширюється. Крім того, їм після звільнення з посад сільських голів надали іншу рівноцінну роботу на посаді виконуючого обов'язків старости.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно трудової книжки серії БТ-ІІ № 3051329 від 15.08.1987, ОСОБА_1 10.11.2015 обрана сільським головою с. Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області, 29.12.2016 повноваження сільського голови припинилися на підставі ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про добровільне об'єднання територіальних громад», після чого з 30.12.2016 - 23.05.2017 ОСОБА_1 виконувала обов'язки старости с. Ганнопіль, після чого її звільнили у зв'язку з закінченням повноважень (а.с. 13 - 17).

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.08.2009, ОСОБА_2 з 04.11.2015 по 29.12.2016 перебував на посаді сільського голови с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, після чого його повноваження припинено з підстав зазначених у ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про добровільне об'єднання територіальних громад», в подальшому з 30.12.2016 - 23.05.2017 ОСОБА_2 виконував обов'язки старости с. Суворовське, після чого його звільнили у зв'язку з закінченням повноважень (а.с. 18 - 21).

Згідно інформації Тульчинської міської ради Вінницької області № 01-15-1391 від 18.07.2017, 01-15-2043 від 13.10.2017, 01-15-1390 від 18.07.2017, 01-15-2044 від 13.10.2017, у відповідь на заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо виплати середньомісячної заробітної плати за 6 місяців, повідомлено, що вказана виплата не може бути проведена, оскільки після припинення їх повноважень на посаді сільських голів їм надано іншу рівноцінну роботу на посадах виконуючих обов'язків старост зі збереження заробітної плати, яка виплачувалася раніше. Оскільки, посада виконуючого обов'язків старости не є виборною на неї не поширюються норми ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с. 22 - 25).

Згідно ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

На підставі ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти в порядок та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Статтею 14-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено, що у селах, селищах, визначених за рішенням місцевої ради об'єднаної територіальної громади, утвореної відповідно до Закону України «Про добровільне об'єднання територіальних громад», за винятком її адміністративного центру, обирається староста на строк повноважень місцевої ради. Староста є виборною посадовою особою місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 Розділу ІV (Прикінцеві положення) ЗУ «Про добровільне об'єднання територіальних громад», у селах, селищах, в яких знаходилися органи місцевого самоврядування територіальних громад, що об'єдналися, обов'язки старости до обрання на перших виборах старости виконує особа, яка здійснювала повноваження сільського, селищного голови відповідної територіальної громади до об'єднання.

Згідно ч. 2 ст. 8 цього ж Закону повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об'єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об'єднаною територіальною громадою.

Частиною 5 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ч. 4 ст. 54-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», на старост поширюються гарантії діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Таким чином, враховуючи, що у період з 30.12.2016 - 23.05.2017, позивачі виконували обов'язки старост с. Ганнопіль і Суворовське Тульчинського району Вінницької області, на них поширювалася дія норм ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗУ «Про добровільне об'єднання територіальних громад», «Про статус депутатів місцевих рад», якими встановлено права, обов'язки та гарантії діяльності старост у тому числі встановлені ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» щодо виплати середньої заробітної плати на період працевлаштування у випадку неможливості надання попередньої роботи.

Оскільки, на момент звернення до суду позивачі не працевлаштувалися, що підтверджується записами у трудових книжках серії НОМЕР_1 від 03.08.2009, серії БТ-ІІ № 3051329 від 15.08.1987, їх попереднім місцем роботи є посади сільських голів, які надати їм у якості місця роботи неможливо з огляду на ліквідацію вказаних посад та їх виборність, а також створення об'єднаної територіальної громади, так як рівноцінну роботу позивачам після звільнення 23.05.2017 не надано, враховуючи, що відповідачі не надали належних і допустимих доказів, що спростовували б доводи позивачів, суд вважає, що позов слід задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, з відповідачів на користь позивачів в рівних частинах необхідно стягнути суму сплаченого при зверненні до суду судового збору - 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 12, 14-1, 24, 54-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 8 ЗУ «Про добровільне об'єднання територіальних громад», ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», ст. 2, 8, 9, 11, 17, 69 - 72, 87, 94, 99, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Тульчинського міського голови Весняного В.М. щодо відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виплаті середньомісячної заробітної плати за шість місяців відповідно до ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Зобов'язати Тульчинську міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату, яку вони отримували перебуваючи на посаді сільського голови за період з 23.05.2017 по 23.11.2017.

Стягнути з Тульчинської міської ради та Тульчинського міського голови Весняного В.М. в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судового збору на загальну суму 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з Тульчинської міської ради та Тульчинського міського голови Весняного В.М. в рівних частинах на користь ОСОБА_2 судового збору на загальну суму 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 06.12.2017.

Суддя: