Справа № 234/15864/17
Суддя: Марченко Л. М.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/553/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

судді Марченко Л.М.,

розглянувши у скороченому провадженні у м.Краматорську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до УПФУ у м.Краматорську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Дана справа розглянута судом на підставі ст.183-2 ч.1 п.2 КАС України в порядку скороченого провадження.

Згідно позову, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід 1 групи, є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки УПСЗН Краматорської міськради від 30.01.2015 року №1426/29947. З січня 2015 року позивачку постановлено на облік в УПФУ у м.Краматорську та проводилась виплата пенсії, шляхом її зарахування на відповідний картковий рахунок, відкритий у відділенні Ощадбанку. Однак починаючи з грудня 2016 року виплату пенсії позивачці було припинено до підтвердження проживання на підконтрольній Україні території. Позивачка вважає дії відповідача стосовно припинення виплати пенсії протиправними та просить суд зобов'язати УПФУ у м.Краматорську поновити нарахування та виплату належної їй пенсії з грудня 2016 року, виплативши заборгованість, а також допустити на підставі ст.256 ч.1 п.1 КАС України негайне виконання судового рішення.

Відповідач УПФУ у м.Краматорську в особі в.о.начальника управління ОСОБА_3 позов не визнав та надав письмові заперечення, згідно яким зазначив, що 28.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ у м.Краматорську Донецької області із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ в Калінінському районі м.Горлівки Донецької області та 01.08.2014 року прийнята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної пенсійної справи. З 14.06.2016 року набрала чинності постанова КМУ №365 від 08.06.2016 року, якою передбачено, що призначення (відновлення) пенсій органами ПФУ можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами міських рад. На виконання вказаної постанови за результатами звірки з УПСЗН Краматорської міської ради з 01.04.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 повинна звернутися особисто до УПФУ у м.Краматорську та підтвердити своє проживання на підконтрольній Україні території. Вважає позов необґрунтованим та в його задоволенні просить відмовити.

Суд, дослідивши доводи позову та заперечень, надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у м.Горлівка Донецької області (а.с.6-7), перемістився з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_1, де 30.01.2015 року була узята на облік внутрішньо переміщених осіб відповідно до довідки Краматорського УПСЗН №1426/29947 (а.с.11).

Згідно копії довідки МСЕК (а.с.10) ОСОБА_1 з 30.11.2010 року є інвалідом 1 групи безстроково.

Згідно копії пенсійного посвідчення (а.с.8) ОСОБА_1 з 1991 року отримує пенсію за віком, з січня 2010 року - по інвалідності.

Як зазначає позивачка в позові, виплата їй пенсії припинена з грудня 2016 року, однак згідно відомостям УПФУ у м.Краматорську, викладеним та засвідченим у письмових запереченнях від 15.11.2017 року, виплата пенсії позивачці припинена з 01.04.2017 року за результатами проведеного інформаційного обміну з УПСЗН Краматорської міської ради відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року №365, а також запропоновано позивачу особисто з'явитися до УПФУ у м.Краматорську з документами, підтверджуючими проживання на підконтрольній Україні території. Враховуючи те, що позивачкою в підтвердження моменту припинення пенсії ніяких документів не надано, а відомості повідомлені УПФУ у м.Краматорську є такими, що надані відповідним державним органом, який вповноважений вести облік у сфері пенсійного забезпечення, то суд приймає такі відомості за основу.

Таким чином, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з квітня 2017 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.04.2017 року.

Відповідач УПФУ у м.Краматорську у своїх письмових запереченнях посилається, що на момент складання заперечень позивачка до управління за поновленням виплати пенсії не зверталася та не підтвердила своє фактичне місце проживання, що позбавляє відповідача можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з квітня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам соціального захисту населення, не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст. 49 Закону №1058.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю та інвалідністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Посилання відповідача УПФУ у м.Краматорську на постанову КМУ №365 від 08.06.2016 року та п.17 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу для припинення виплати пенсії не спростовує висновків суду щодо неправомірності дій відповідача, оскільки наведений цей документ є підзаконним нормативним актом.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно припинив позивачці ОСОБА_1 виплату пенсії, а отже право на пенсію останньої підлягає захисту та поновленню, а позовні вимоги задоволенню.

З врахуванням викладеного, суд визнає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, зобов'язавши останнього поновити нарахування та виплату пенсії позивачці від моменту припинення з погашенням виниклої заборгованості, оскільки саме такий спосіб захисту сприяє відновленню порушеного права позивачки на отримання сум призначеної пенсії, яка є власністю позивачки.

Згідно ст.256 ч.1 п.1 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеного, слід допустити негайно виконання даної постанови суду, якою присуджена виплата пенсії ОСОБА_1, що була неправомірно припинена, у межах суми стягнення за один місць.

При зверненні з позовом до суду позивачкою ОСОБА_1 судовий збір не оплачувався, оскільки остання відповідно до Закону України «Про судовий збір» як інвалід 1 групи звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ст.94 ч.1 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Законом України №1491-VІІІ від 07.09.2016 року були внесені зміни до Закону України «Про судовий збір», що набрали чинності з 01.01.2017 року, якими Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ст.94 КАС України, у зв'язку з прийняттям рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати покладають на суб'єкта владних повноважень. У зв'язку з тим, що останній звільнений законом від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4-15,159-163,183-2, 185-186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними з грудня 2016 року та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017 року і сплатити заборгованість.

Допустити негайно виконання про присудження ОСОБА_1 виплати пенсії у межах суми стягнення за один місць.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На постанову суду може бути подана апеляція до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Л.М.Марченко