Справа № 826/5569/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2017 року № 826/5569/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк»
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.04.2017 року № та .

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що помилка як не відображення у розрахунках за формою №1-ДФ сум поворотної фінансової допомоги, не призвела до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань та/або до зміни платника податку, що виключає можливість застосування штрафної санкції на підставі пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України; крім того, позивач посилається на те, що штраф за перевищення ліміту залишків готівки у касі є адміністративно - господарською санкцією, строки застосування якої визначено ч.1 ст. 250 ГК України, отже, на думку Позивача, штраф застосовано поза межами встановлених строків, а отже, неправомірно.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях на позовну заяву.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Співробітниками Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Фінансова компанія «Артфінброк» (код 38960167) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки Контролюючим органом складено Акт перевірки від 27.03.2017 року №248/26-15-14-06-02-10/38960167 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки Контролюючим органом встановлено наступні порушення: пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року в загальній сумі 79414 грн., в тому числі по періодам: за 2016 рік - 79414 грн.; пп. 176.2 «б», п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) та п. 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020 наказу від 21.01.2014 року №49 та наказу від 13.10.2015 року №4, не відображення повернення поворотної фінансової допомоги фізичним особам, за ознакою « 153» за 2,3 квартал 2016 року; п. 2.8 та п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого Постановою Правління НБУ №637 від 15.12.04р, зареєстрованою в Мінюсті 13.01.05р. за №40/10320 (далі - Положення), а саме, перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 20492,48 грн.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.04.2017 р.: №, яким застосовано до Позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку заповнення звітності за формою №1-ДФ у розмірі 510 грн.; №, яким позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 40984,96 грн.

Позивач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог законодавства, звернувся до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується Позивачем, згідно записів касової Книги від 21.08.2014 року (аркуш книги №9) відповідно до відомостей на виплату заробітної плати №19 видавалась готівка (заробітна плата) працівникам підприємства ОСОБА_1 у сумі 13323,10 грн. та ОСОБА_2 у сумі 5585,26 грн., які не підтверджені підписами одержувачів, та згідно відомостей на виплату заробітної плати №20 видавалась заробітна плата працівникам підприємства ОСОБА_1 у сумі 717,63 грн. та ОСОБА_2 у сумі 866,49 грн., які не підтверджені підписами одержувачів.

Суд звертає увагу, що дані обставини не заперечується Позивачем в позовній заяві.

Відповідно до п. 2.8 Положення підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі, працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (п. 3.4 та п. 3.5 Положення).

Отже, із вказаних норм слідує, що видача готівки з каси підприємства має бути оформлена видатковим касовим ордером, вимоги до оформлення якого встановлено Положенням; обов'язковим реквізитом видаткового касового ордеру, без якого касовий ордер не може вважатись первинним документом, що підтверджує видачу готівки з каси, є підпис одержувача коштів.

Під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей касир зобов'язаний перевірити:

наявність і справжність на документах відповідних підписів, а на видатковій відомості-дозвільного напису керівника підприємства або осіб, які ним уповноважені;

правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів

наявність перелічених у документах додатків.

У разі невиконання хоча б однієї із зазначених вимог касир повертає документи для відповідного оформлення.

Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис "Оплачено" із зазначенням дати (число, місяць, рік) (п. 3.12 Положення).

Касові документи після складання касиром звіту та оброблення цього звіту комплектуються в хронологічному порядку, нумеруються, переплітаються окремі папки та зберігаються відповідно до законодавства України відповідальною особою, на яку керівником покладено обов'язок щодо їх зберігання (п. 3.12 та п. 3.13 Положення).

Таким чином, підсумовуючи викладені норми, касир підписує касовий ордер після видачі готівки попередньо перевіривши правильність його оформлення.

Керівники підприємств несуть відповідальність за дотримання вимог цього Положення щодо встановлення ліміту каси та за достовірність відповідних показників, що зазначені в розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (п. 5.12 Положення).

Під час перевірки з'ясовується правильність заповнення всіх реквізитів прибуткових і видаткових касових ордерів та видаткових відомостей (проставлення потрібних дат, номерів, сум, зазначення підстав для їх виписки, наявність підписів службових осіб і одержувачів коштів, відбитків печаток та штампів, підписів про отримання готівки, правильність оформлення депонованих сум тощо). За окремими видатковими відомостями можуть вибірково перераховуватися суми виплаченої готівки (п. 7.9 Положення).

Враховуючи викладене, а також те, що Позивач не заперечував, що неналежне оформлення касової книги при видачі готівкових коштів з каси підприємства мало місце, Суд вважає висновок Контролюючого органу про порушення ТОВ «ФК «Артфінброк» порядку ведення касових операцій, зокрема перевищення ліміту залишку готівки в касі у вищезазначені дні, правомірним.

В частині щодо посилання Позивача на ст. 250 ГК України стосовно пропущення Контролюючим органом строків застосування адміністративно - господарської санкції, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, Законом № 2756-VI від 02.12.2010 вказану норму було доповнено другою частиною (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)- дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України ( 2755-17 ) та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Відповідно до п. 7.3 Положення у разі виявлення порушень установленого порядку ведення операцій з готівкою органи державної податкової служби України застосовують до порушників штрафні санкції на підставі подання органів контролю згідно з законодавством України.

Установлено, що штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок в установленому законодавством порядку (ч. 2 Указу Президента України про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.95р.).

Отже, в даному випадку контроль за дотриманням порядку ведення касових операцій покладено саме на Контролюючі органи, яким надано право на підставі перевірок застосовувати штрафні санкції.

Так, відповідно до статей 102, 114 Податкового кодексу граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу. Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених Податковим кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 Податкового кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Отже, граничним строком застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення податкового законодавства є 1095 день, що настає за останнім днем граничного строку виконання податкового зобов'язання, визначеного Податковим кодексом та іншими законами України, або за днем його фактичного виконання, якщо воно мало місце пізніше (Науково-практичний коментар, ЛІГА:ЗАКОН, від 01.01.2016, "Науково-практичний коментар до статті 250 Господарського кодексу України").

Відповідно до ч. 1 Указу Президента України про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.95р. № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Враховуючи, що під час перевірки встановлено, що загальна сума перевищення ліміту залишку готівки в касі становить 20492,48грн., застосування штрафних (фінансових) санкцій у двократному розмірі вказаної суми Суд вважає правомірним, в зв'язку з чим, підстави для задоволення адміністративного позову в даній частині відсутні.

В частині щодо податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку заповнення звітності за формою №1-ДФ, Суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як визначено у підпунктах 47.1.1, 47.1.3 пункту 47.1 статті 47 Податкового кодексу України, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи; податкові агенти.

Відповідно підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Поряд з цим, положеннями пункту 51.1 статті 51 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Відповідно до підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1020 затверджено форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно додатку до вказаного Порядку основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку (підпункт 165.1.31 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Кодексу), відображається під ознакою "153".

В даному випадку, як встановлено в ході перевірки та визнається Позивачем, у періоді, що перевірявся, ТОВ «ФК «Артфінброк» надавалася фізичним особам (працівникам) поворотна фінансова допомога, однак у Податкових розрахунках за формою №1-ДФ підприємством не відображено інформацію про повернені (виплачені) суми поворотної фінансової допомоги під ознакою « 153».

Згідно з пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Суд враховує, що положення наведеної статті передбачають можливість звільнення від накладення штрафу лише у випадку зазначення у звітності недостовірних відомостей або помилок, які не призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань чи зміни платника податку, однак не передбачають такого звільнення у випадку неподання, подання з порушенням встановлених строків та подання не у повному обсязі податкової звітності.

Таким чином, оскільки в даному випадку Позивачем була подана звітність не у повному обсязі (без відображення у ній інформації про повернені (виплачені) суми поворотної фінансової допомоги), що не спростовано Позивачем в ході розгляду справи, Суд приходить до висновку про обґрунтованість винесення Відповідачем податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року № про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. та відсутність підстав для задоволення вимог про його скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізуючи матеріали справи, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук