Справа № 815/6181/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6181/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04 грудня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 Магомедрасуловіча до Одеського прикордонного загону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація Мангуст про визнання протиправними та скасування рішення та постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 Магомедрасуловіча до Одеського прикордонного загону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація Мангуст, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.04.2017 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства ОСОБА_1 Магомедрасуловічу;

- визнати протиправним та скасувати постанову Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.04.2017 року про заборону вїзду строком на три роки в Україну громадянину ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 Магомедрасуловічу.

Після одержання позовної заяви суддя з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 106 КАС України у позовні заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом; до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів, документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати; позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання.

Згідно частин 1-3 статті 56 КАС України сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 48 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Частинами 1, 3, 4 статті 58 КАС України визначено, що повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації (за наявності). Довіреність фізичної особи на ведення справи в адміністративному суді посвідчується нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності.

Адміністративний позов ОСОБА_1 Магомедрасуловіча підписано представником позивача ОСОБА_3.

На підтвердження повноважень вказаної особи до суду надано копію довіреності серії 05АА1910409 від 14.07.2017, яка складена російською мовою та видана нотаріусом міста Махачкали Республіки Дагестан Гітіновою ОСОБА_4.

Суд зазначає, що статтею 100 Закону України "Про нотаріат" визначено, що документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до статті 98 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси відповідно до законодавства України, міжнародних договорів застосовують норми іноземного права; нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права, а також вчиняють посвідчувальні написи за формою, передбаченою іноземним законодавством, якщо це не суперечить законодавству України.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

22.12.2003 року набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання згода на обовязковість Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, (Закон України від 10 січня 2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів").,

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Отже, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

При цьому у вищевказаній довіреності від 14.07.2017 року серії 05АА1910409 відсутній апостиль.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України" звернуто увагу, що Україна є учасницею окремих міжнародних договорів, якими скасовуються будь-які додаткові засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав-учасниць такого Договору. Такими є договори про правову допомогу між Україною та Грузією, Молдовою, Узбекистаном, Литвою, Латвією, Естонією, Чехією, Угорщиною, Польщею, Монголією, Македонією, В'єтнамом, КНР та іншими. У відносинах між Україною та країнами СНД чинною є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Згідно зі статтею 13 цієї Конвенції та міжнародними договорами про правову допомогу документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні та користуються на території інших Договірних Сторін, є доказовою силою офіційних документів.

Проте, згідно змісту Конвенції її дія не є універсальною, тоді як згідно змісту Конвенції визначено коло відносин, на які розповсюджується її дія. Зокрема, згідно ст. 2 Конвенції визначено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих та майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися у суди, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи.

Зі змісту Конвенції чітко слідує, що в частині надання правового захисту у цивільних справах вона спрямована саме на приватноправові відносини, тоді як питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади Договірних Сторін є публічно-правовими.

Згідно з ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Аналогічні положення містилися у ЦК УРСР, що діяв станом на момент підписання Конвенції.

Будь-яких застережень щодо поширення дії Конвенції, або включення до складу цивільних відносин також відносин, що мають публічно-правову природу, Конвенція не містить.

Предметом звернення до суду у даній справі є відносини, що мають чітко виражену публічно-правову природу, тому суд вважає, що в даному випадку сфера дії Конвенції не поширюється на правовідносини сторін по справі.

Отже, додана до позову копія довіреності від 14.07.2017 року серії 05АА1910409 не оформлена належним чином відповідно до чинного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а, отже, позивачем не надано належних документів на підтвердження повноважень свого представник.

Враховуючи вищенаведене, позивачу необхідно надати суду належним чином оформлені документи на підтвердження повноважень свого представника, який підписав позовну заяву, або надати суду власноруч підписану позовну заяву.

Окрім цього, відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначаються ім'я (найменування) сторін, їх поштову адресу, а також номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти, якщо такі є.

В порушення вказаної норми позивачем не зазначено у позові засоби телефонного звязку, адреси електронної пошти відповідача та третьої особи.

Згідно з приписами ч.3 ст.106 КАС України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

На підтвердження сплати судового збору позивачем надано квитанцію №ПН172 від 05.10.2017 року про сплату 640,00 грн. та квитанцію №ПН171 від 05.10.2017 року про сплату 640,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України Про судовий збір суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Однак, у суду відсутні відомості про зарахування вказаних сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з БД ДСС, позивачем вищевказані квитанції вже подавалось на підтвердження оплати судового збору по адміністративній справі №815/5197/17 та по адміністративній справі №815/5309/17.

Згідно з ч.2 ст.106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

В порушення вимог вищевказаної статті позивачем не надано до суду копії постанови Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.04.2017 року про заборону вїзду строком на три роки в Україну громадянину ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 Магомедрасуловічую та н вказано причин неможливості отримання таких доказів самостійно.

У разі необхідності у позовній заяві зазначається клопотання про витребування доказів (п.5 ч.1 ст.106 КАС України).

Так, у прохальній частині адміністративного позову міститься клопотання про витребування у Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України постанови від 28.04.2017 року про заборону вїзду строком на три роки в Україну громадянину ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 Магомедрасуловічую, однак позивачем не зазначено обставин, які перешкоджають йому самостійно надати до суду копію спірного рішення.

Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідачем у адміністративному позові зазначено Одеський прикордонний загін, однак у прохальній частині адміністративного позову ОСОБА_1 Магомедрасуловіч оскаржує рішення Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Згідно зі ст.108 КАС України суддя, встановивши, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду адміністративного позову, оформленого у відповідності до вимог ст.106 КАС України, доказів сплати судового збору, копії оскаржуваної постанови Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.04.2017 року про заборону вїзду строком на три роки в Україну громадянину ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 Магомедрасуловічую або визначення причин та доказів неможливості надання таких доказів самостійно, надання належних документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_3 на представлення інтересів ОСОБА_1 Магомедрасуловіча.

На підставі вищевикладеного, адміністративний позов слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 105, 106, 108 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Магомедрасуловіча до Одеського прикордонного загону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація Мангуст про визнання протиправними та скасування рішення та постанови - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду та розяснити, що в іншому випадку позов буде повернутий позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ч.3 ст.186 КАС України.

Суддя/підпис/ ОСОБА_5