Справа № 806/2178/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" грудня 2017 р. Справа № 806/2178/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, Апеляційного суду Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання дій неправомірними, стягнення суддівської винагороди в розмірі 19261,03 грн. та середнього заробітку за весь час затримки ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області, в якому просила:

- визнати дії відповідачів щодо зменшення виплати суддівської винагороди (заробітної плати) за вересень-грудень 2014 року та січень-березень 2015 року неправомірними;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 суддівську винагороду (заробітну плату) в розмірі 19261,03 грн та середній заробіток за весь час затримки, починаючи з дня звільнення по день ухвалення рішення.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що при проведенні повного розрахунку при звільненні у відставку було виявлено, що залишилася невиплаченою заборгованість із суддівської винагороди за період з вересня 2014 року по березень 2015 року в сумі 19261,03 грн. Позивач вважає, що протягом вказаного періоду жодних змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо обмеження розміру суддівської винагороди не вносилося, а тому правових підстав для її обмеження при виплаті не було. Не проведення в день звільнення розрахунку в повному обсязі, на думку прозивача, тягне за собою наслідки, передбачені ст.117 КЗпП України.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року позов задоволено частвково.

Визнано протиправними дії Апеляційного суду Житомирської області щодо невиплати ОСОБА_3 суддівської винагороди в повному обсязі за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року.

Стягнуто з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 заборгованість з суддівської винагороди за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 1514,55 грн.

Стягнуто з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою в частині задоволення позову, Апеляційний суд Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову в цій частині та прийняти нову про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону № 1622, не звернув уваги на Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та не врахував правові позиції Верховного Суду України.

Позивач також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову в частині відмови у задоволені позову та прийняти нову про задоволення позову в цій частині. Зазначає, що судом не враховано норми Закону України "Про судоустрій та статус суддів", положення ст. 22 Конституції України, а тому суд прийшов до помилкових висновків про відмову у задоволені позову в цій частині.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 01.04.2011 по 03.07.2017 працювала на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області. Позивачу нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода за період із вересня 2014 року по березень 2015 року з урахуванням обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати, передбаченого Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 та Законом України від 28.12.2014 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Позивач, вважаючи не правомірним обмеження максимального місячного розміру її суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати, передбаченого пунктом 6-4 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік" від 31 липня 2014 року №1622-VII (далі - Закон №1622- VII), Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII, звернулася до суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновків щодо відсутності правових підстав для обмеження розміру його суддівської винагороди за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року 15 розмірами мінімальної заробітної плати, а тому задовольнив позов в цій частині до Апеляційного суду Житомирської області. В решті суд дійшов висновків щодо правомірності дій відповідача.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, встановленим судом обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Сторони визнають, що ОСОБА_3 нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода за період з вересня 2014 року по 31.03.2015року з урахуванням обмеження максимального місячного розміру суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати, передбаченого Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014рік"від 31.07.2014 року та Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України"від 28.12.2014 року.

Відповідно до довідки Апеляційного суду Житомирської області від 04.07.2017 року про заробіток ОСОБА_3, її винагорода з вересеня 2014 року по березень 2015 року включно була скорегована в сторону зменшення на загальну суму 19261,03 грн.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов нарахування та виплати суддівської винагороди з вересня по грудень 2014 року регулюються нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів"від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Згідно частин 1, 2 ст.129 Закону №2453-VI (у редакції з 01.05.2014 по 31.12.2014) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Ця норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 8 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР, згідно з якими умови розміру оплати праці суддів визначаються законами.

Відповідно до ст.129 Закону №2453 суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

При цьому, посадові оклади інших суддів установлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом, зокрема, судді апеляційного суду - 1,1.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

31 липня 2014 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (далі - Закон № 1622-УІІ). Підставою для прийняття цього Закону слугувало те, що економіка України в 2014 році знаходилася у надзвичайно складному становищі, і задля зміцнення боєздатності країни, забезпечення відновлення зруйнованої інфраструктури Донецької і Луганської областей, та відповідно до проекту Меморандуму про економічну та фінансову політику між Україною та Міжнародним валютним фондом, де як попередній захід для отримання наступного траншу від МВФ є ухвалення нових змін до бюджету.

Законом №1622-УІІ Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" № 719-УІІ було доповнено пунктом 6-4, яким було обмежено максимальний місячний розмір суддівської винагороди 15-ма розмірами мінімальної заробітної плати.

Водночас, ч.1 ст.129 Закону №2453 ( в редакції, що була чинною до 01 січня 2015 року), зазначалося, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами.

Тобто, складові суддівської винагороди, визначені статтею 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", окремо скороченню не підлягають.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що визначене Законом № 1622-УІІ обмеження максимального розміру суддівської винагороди застосовується не до складових суддівської винагороди, а до її загальної суми, нарахованої відповідно до вимог ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо обмеження суддівської винагороди за вересень-грудень 2014 року та наявності підстав для задоволення позову за вказаний період .

Окрім того, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України"від 28 грудня 2014 року №76-VIII (далі - Закон України №76-VIII) внесені зміни до Закону №2453-VI , а саме: у статті 129 у частині першій слова " та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами" виключено.

У пояснювальній записці до проекту Закону України №76-VIII зазначено, що його прийняття обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

З 1 січня 2015 року частина 1 статті 129 Закону №2453-VI діяла у наступній редакції: суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України".

Отже, Законом №76-VIII з 1 січня 2015 року були зняті обмеження, встановлені частиною 1 статті 129 Закону №2453-VI щодо неможливості визначення іншими нормативно-правовими актами суддівської винагороди, з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень ряду нормативних актів України, у тому числі положень статті 129 Закону №2453-VI .

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що ряд нормативних актів України, у тому числі положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З 1 квітня 2015 року Закон №2453-VI почав діяти у новій редакції, викладеній відповідно до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII.

Виплата суддівської винагороди з 1 квітня 2015 року здійснювалася відповідно до статті 133 Закону №2453-VI .

Таким чином, аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зміни у законодавстві України, що були спрямовані на врегулювання виплати суддівської винагороди у період з 01.01.2015 року до 31 березня 2015 року, зумовлені економічним становищем держави та спрямовані на досягнення фінансової стабілізації та відновлення боєздатності держави під час проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду від 15 жовтня 2013 року у справі «Савіцкас та інші проти Литви» з прав людини (далі - ЄСПЛ), було визнано неприйнятними заяви литовських суддів, пов'язані зі скороченням їм заробітної плати. Суд зазначив: «Вислів «коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується», що міститься в пункті 3 статті 11 Закону про суди, повинен бути витлумачений так, що у зв'язку з фундаментальними змінами економічної та фінансової ситуації в державі через особливі обставини (економічна криза, стихійні лиха тощо) в державі виникає надзвичайно складна економічна і фінансова ситуація. У такому разі з об'єктивних причин може бути нестача ресурсів для здійснення функцій держави та задоволення суспільних потреб, у тому числі гарантування матеріально-фінансових потреб судів. За таких обставин законодавець може змінити правове регулювання, що встановлює рівень заробітної плати для різних осіб, і ввести правове регулювання по заробітній платі, яка є менш сприятливою, якщо це необхідно для забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави, а також захисту інших конституційних цінностей. Проте навіть у такому разі законодавець повинен підтримувати баланс між правами і законними інтересами тих осіб, до яких застосовуються менш сприятливі законодавчі акти, й інтересами суспільства та держави, тобто влада повинна звернути увагу на вимоги принципу пропорційності. Крім того, ЄСПЛ підкреслив, що у разі дуже серйозної економічної та фінансової ситуації бюджетне фінансування всіх державних установ слід переглянути і зменшити. Якщо в разі дуже серйозної економічної ситуації правові акти зазначатимуть, що фінансування судів і заробітної плати не може бути зменшено тільки щодо суддів, це означатиме, що суди необґрунтовано відрізнятимуться від інших державних установ і судді необґрунтовано виділятимуться се

Отже, враховуючи обмеження соціально-економічних прав інших осіб, зокрема, працівників державних органів та інших бюджетних установ, що мали місце у 2014, 2015 роках згідно Законів України №1622-VІІ, №76-VІІІ, колегія суддів вважає, що обмеження виплати суддівської винагороди, правомірність якого оспорює позивач, зумовлене необхідністю захисту національної економіки, безпеки та територіальної цілісності держави, а отже, відповідає наведеним критеріям пропорційності, є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України.

Тому, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди за період з січня 2015 року до 31 березня 2015 року здійснено відповідно до вимог діючого законодавства, а тому відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно матеріалів справи, наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2017 року №191-к ОСОБА_3 суддю Апеляційного суду Житомирської області, звільнено 03.07.2017 року з займанної посади у звязку з поданням заяви про відставку та відраховано зі штату Апеляційного суду Житомирської області та з нею проведено розрахунок у день звільнення в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачі відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України довели правомірність своїх дій.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем при звільненні був проведений у повному обсязі, тому і відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних йому при звільненні сум.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга Апеляційного суду Житомирської області підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову з прийняттям нової про відмову узадоволені позову в цій частині. В решті постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Апеляційного суду Житомирської області задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" вересня 2017 р. скасувати в частині визнання протиправними дії Апеляційного суду Житомирської області щодо невиплати ОСОБА_3 суддівської винагороди в повному обсязі за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року та стягнення з Апеляційного суду Житомирської області на користь ОСОБА_3 заборгованість з суддівської винагороди за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 1514,55 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 000 грн., прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволені позову.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський