Справа № 161/4875/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10701/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Федчук М.Р.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

та представників відповідача - Грушецької Г.С.,

та третьої особи - Богданович О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 жовтня 2017 року у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області, про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі -ГУПФ) у якому просив: визнати протиправною відмову відповідача від 07.03.2017 №1277/02-60-38 в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язати ГУПФ призначити та виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років з 01.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовує незаконністю рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років, так як його календарна вислуга років з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні є достатньою для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 жовтня 2017 року у справі №161/4875/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що у зв'язку з тим, що він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, з якої був звільнений у встановленому порядку, відповідач при призначенні йому пенсії за вислугу років мав би застосовувати положення ч.4 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713-IV), нормами якої передбачено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії. Також вказує, що до вислуги років має враховуватися весь період його навчання у вищому військовому навчальному закладі.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставин справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постанова суду першої інстанції мотивована відсутністю у позивача права на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII, яка викликана недостатністю календарної вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі (23 роки).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області (далі - Управління, ДПтС відповідно) від 14.12.2016 №110/ОС-16, ОСОБА_1 - підполковника внутрішньої служби, начальника сектору по роботі з персоналом Управління, з 31.12.2016 відповідно до п.5 ст.23 Закону №2713-IV та п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - ДКВС), у зв'язку із скороченням штатів (а.с.5).

Згідно подання Управління до призначення пенсії за вислугу років позивача від 31.12.2016 №19 та розрахунку вислуги років, на час звільнення останнього вислуга років в органах ДПтС у календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні 24 роки 07 місяців 08 днів (а.с.6).

24.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.7).

07.03.2017 листом ГУПФ позивача повідомлено, про те, що призначити йому пенсію за вислугою років немає законних підстав, оскільки станом на 31.12.2016 його календарна вислуга складає 21 рік 03 місяці 06 днів (а.с.8).

Не погоджуючись із такою позицією відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до п. «б» ст.1-2 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з п.«а» ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 01.10.2015 по 30.09.2017 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Днем звільнення позивача зі служби є 31.12.2016, а відтак його календарна вислуга має становити 23 роки і більше.

Цією ж статтею передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 цього Закону.

Частиною 2 ст.17 названого Закону №2262-XII встановлено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

З розрахунку вислуги років для призначення пенсії, що був наданий ОСОБА_1 видно, що протягом 28.07.1995 по 24.06.2000 він навчався у Харківському інституті льотчиків ВПС. Весь період навчання (4 роки 10 місяців 26 днів) був зарахований позивачу, як у календарному обчисленні, так і у пільговому (а.с.31-32).

На такий розрахунок відповідач зазначає, що він є неналежним, оскільки відповідно до ст.17 Закону №2262-XII час навчання із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби в межах до 5 років зараховується тільки до календарної вислуги років та не може бути зарахований у пільговому обчисленні.

Посилання позивача на приписи пп.«г» п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393 (далі - Постанова №393) згідно з яким до вислуги років для призначення пенсій час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби зараховується на пільгових умовах, як один місяць служби за сорок днів, є безпідставними, оскільки згідно ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

А тому, враховуючи викладене, застосуванню до спірних відносин підлягають норми Закону №2262-XII, як акта, що у порівнянні з Постановою №393 має вищу юридичну силу.

В розрізі сказаного, враховуючи наведені законодавчі норми, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції, відповідно до яких ОСОБА_1 не підтвердив вимоги щодо права на пенсію за вислугу років згідно ст.12 Закону №2262-XII. Для призначення позивачу пенсії за вислугу років Закон №2262-XII визначає, як обов'язкову вимогу наявність саме календарної вислуги (23 роки), а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні, яка, як правило, впливає на розмір пенсії.

З огляду на те, що календарна тривалість вислуги років в ОСОБА_1, згідно відповіді ГУПФ на заяву про призначення пенсії складає 21 рік 03 місяці 6 днів є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення у повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст виготовлений 4 грудня 2017 року.