Справа № 820/685/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р.Справа № 820/685/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Чалого І.С. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представник відповідача - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017р. по справі № 820/685/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області третя особа Відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, 3-тя особа: Відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області, в якому просив суд: визнати незаконними дії Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, щодо немотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га (КОАТУУ: НОМЕР_1, Зона: 00, Квартал:000), яка знаходиться праворуч від земельної ділянка з кадастровим номером :00:000:0662;

- зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу від 06.01.2017 на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га. (КОАТУУ: НОМЕР_1, Зона: 00, Квартал: 000), яка знаходиться праворуч від земельної ділянка з кадастровим номером :00:000:0662.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що дії Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області відносно необґрунтованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва є незаконними у звязку з чим необхідно зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу від 06.01.2017 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано неправомірним рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яке викладено в листі від 19.01.2017 №І-342/0/6-1020/0/21-17.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва для подальшої передачі у власність.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 19 Конституції України, ч. 7 ст. 118, ст. 122, Земельного кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 11 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представник третьої особи не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 06.01.2017 року звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та надати йому зазначену земельну ділянку у власність(а.с.7).

Також у вказаній заяві заявник зазначив, що правом на отримання земельної ділянки у власність для ведення садівництва, встановлених ст. 121 Земельного кодексу України, не скористався.

До вказаної вище заяви позивачем додано викопіювання з кадастрової картки, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду та копію УБД.

Головним управлінням розглянуто заяву позивача та листом від 19.01.2017 року №І-342/0/6-1020/0/21-17 повідомлено, що згідно інформації Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі від 13.01.2017 р. 22-20.18-0.3-87/2-17 земельна ділянка, яку позивач планує до відведення, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення землі колишнього КСП «Харківська птахофабрика», які не підлягають паюванню.

Крім того, вказано, що відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розпорядження такими землями не входить до компетенції Головного управління, у звязку з чим, у Головного управління відсутні правові підстави надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки(а.с.8).

Не погоджуючись з такими діями відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що наведені відповідачем підстави відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, суперечать приписам Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Водночас, згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що законом унормовано виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено вимоги ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки, як вбачається із заяви позивача від 06.01.2017 р. останній просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, тоді як Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області надано відповідь щодо 2,0 га.

Крім того, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області у листі від 19.01.2017 р. №І-342/0/6-1020/0/21-17 вказується про розгляд заяви позивача стосовно надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, зі змісту заяви ОСОБА_2 вабчається, що він, звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва.

Враховуючи викладене, а також те, що заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га відповідачем було розглянуто формально, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що з метою відновлення прав позивача, належить визнати неправомірним рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яке викладено в листі від 19.01.2017 р. №І-342/0/6-1020/0/21-17.

Також, судом встановлено, що відповідачем відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення садівництва з огляду на те, що земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення землі колишнього КСП «Харківська птахофабрика», які не підлягають паюванню.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Приписами ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України встановлено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Судом встановлено, що матеріали адміністративної справи місять докази, з урахуванням яких неможливо встановити цільове призначення спірної земельної ділянки з огляду на протилежні дані, що в них містяться.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Враховуючи той факт, що наведені відповідачем підстави відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, суперечать приписам Земельного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва для подальшої передачі у власність.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів перед судом правомірність своїх дій.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними пр справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року по справі № 820/685/17 в частині задоволення позовних вимог прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017р. по справі № 820/685/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2017 р.