Справа № 822/2706/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2706/17

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

29 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просив зобов'язати відповідача розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами села Чотирбоки на території Ленковецької сільської ради (колишньої Чотирбоківської сільської ради) Шепетівського району Хмельницької області у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак 28.11.2017 року надіслав на адресу суду заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Чотирбоківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №Б-939/0-1282/5-15 від 26.12.2015 року позивача повідомлено, що в ході розгляду поданих документів встановлено, що згідно наданої управління Держгеокадастру у Шепетівському районі інформації, зазначена земельна ділянка перебуває у власності третіх осіб, тому задовольнити клопотання ОСОБА_3 немає законних підстав.

04.03.2016 року та 25.11.2016 року позивач повторно знову звернувся до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області з заявою в якій просив повідомити про розгляд заяви про безоплатне надання у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Листами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від №Б-8377/0-2677/6-16 ГУ 29 квітня 2016 року та №Б41832/0-12578/6-16 від 08.12.2016 року позивачу повторно повідомлено, що згідно наданої управління Держгеокадастру у Шепетівському районі інформації, зазначена земельна ділянка перебуває у власності третіх осіб, тому задовольнити клопотання ОСОБА_3 немає законних підстав.

17.07.2017 року позивач звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру із заявою про сприяння в реалізації прав на звернення громадян та отримання інформації.

Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №Б-2906/1-0.13-3384/6-17 від 11.08.2017 року позивачу повідомлено, що листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №Б-939/0-1282/5-15 від 26.12.2015 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про що зазначено у вищевказаних листах та повідомлено про це позивача.

Позивач вказав, що листів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області він не отримував та про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність дізнався лише з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, що стало підставою для звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично відповідачем надано відповідь на заяву ОСОБА_3 та мотивовано відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області розглянути його заяву.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано Земельним кодексом України (далі по тексту ЗК України).

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч.6 та абзацом 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельний кодекс України визначає чіткий алгоритм дій розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови.

Згідно матеріалів справи, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами села Чотирбоки на території Ленковецької сільської ради (колишньої Чотирбоківської сільської ради) Шепетівського району Хмельницької області, Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у надані відповідного дозволу з відповідним її обґрунтуванням згідно положень ст. 118 Земельного кодексу України.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову, оскільки фактично заява ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність фактично розглянута, що підтверджується листами ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №Б-939/0-1282/5-15 від 26 грудня 2015 року, №Б-8377/0-2677/6-16 від 29 квітня 2016 року, №Б-41832/0-12578/6-16 від 08 грудня 2016 року, а також листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №Б-2906/1-0.13-3384/6-17 від 11 серпня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладена в листі №Б-939/0-1282/5-15 від 26.12.2015 року на момент розгляду справи є чинною та позивачем не оскаржена. У зв'язку з чим, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що вказаний лист носить інформативний характер і не є тим рішенням, яке підлягає оскарженню в судовому порядку, оскільки саме вказаним рішенням позивачу відмолено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, що підставою для звернення до суду є незаконна відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, яка мотивована недостовірною інформацією управління Держгеокадастру у Шепетівському районі, оскільки в прохальній частині адміністративного позову ОСОБА_3 просить зобов'язати відповідача розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, заяви про уточнення позовних вимог або їх зміну до суду першої інстанції останнім не подавались.

Отже, доводи апелянта щодо недостовірність інформації управління Держгеокадастру у Шепетівському районі, яким мотивована відмова Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області судом першої інстанції не досліджувались, у зв'язку з чим, недостовірність таких відомостей судом апеляційної інстанції не встановлена.

Відповідно до ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

В апеляційній скарзі апелянт просить вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами села Чотирбоки на території Ленковецької сільської ради (колишньої Чотирбоківської сільської ради) Шепетівського району Хмельницької області.

Про те, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки прохальна частина апеляційної скарги позивача фактично є підставою для звернення до суду з новим позовом та не охоплювалась судовим розглядом в першій інстанції.

Доводи позивача не спростовують обставин встановлених судом першої інстанції та наданої їм оцінки, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 05 грудня 2017 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.