Справа № 815/7460/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/7460/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.,

Лукянчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 липня 2017р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. за №326-К від 8.12.2016р. про накладання дисциплінарного стягнення на начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2 за допущені прогули.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він має право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яке він використав у вересні 2016р., попередивши про це своє безпосереднє керівництво письмової заявою, але порушуючи трудові права, відповідач незаконно та безпідставно не видав наказ про надання ОСОБА_2 необхідної відпустки, а замість цього виніс протиправний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності за допущені прогули.

Позивач вважає, що вищевказаний наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є незаконним та протиправним, а тому підлягає скасуванню. Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 3 липня 2017р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 допустив прогул у період з 19.09.2016р. по 30.09.2016р., а тому обґрунтовано був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності прийнятий у відповідності до вимог діючого законодавства.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що ОСОБА_2 працюючи начальником відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, та маючи бажання піти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку в період з 16.09.2016р. по 30.09.2016р., 13.09.2016р. подав заяву на ім'я в.о. ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області та додав до неї копію свідоцтва про народження дитини та довідку з місця роботи матері (а.с.11,68). ОСОБА_2 вважав, що оскільки ним подано усі необхідні документи для надання йому відповідної відпустки, в період з 16.09.2016р. по 30.09.2016р. на роботу він не виходив.

У зв'язку із відсутністю позивача на роботі протягом періоду з 16.09.2016р. по 30.09.2016р., дисциплінарною комісією проведено дисциплінарне провадження, за результатами якого встановлено, що позивач у визначений період допустив дисциплінарний проступок шляхом прогулу (а.с.65), та підготовлено подання на ім'я керівника про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

На підставі подання дисциплінарної комісії ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області та у відповідності до вимог ст.ст.5,64,65,66,68,77 ЗУ «Про державну службу», керівником служби, 8.12.2016р. прийнято наказ за №326-К (а.с.7,63) про притягнення начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, за допущені ним прогули в період з 16.09.2016р. по 30.09.2016р.

Перевіряючи наявність підстав для прийняття наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та правомірність його прийняття, з урахуванням доводів, з якими ОСОБА_2 пов'язує його скасування, судова колегія виходить з наступного.

Спірні правовідносини щодо проходження служби державним службовцем та надання йому відпустки, регулюються ЗУ «Про державну службу» та ЗУ «Про відпустки».

Як визначено в ст.2 ЗУ «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями будь-якої форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

За правилами ст.18 ЗУ «Про відпустки» та ст.179 КЗпП України відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може використати повністю або частинами також батько дитини, баба, дід чи інший родич, які фактично доглядають за дитиною, або особа, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та один із прийомних батьків.

У відповідності до ч.4 ст.20 ЗУ «Про відпустки» підставою для надання такої відпустки згаданим вище особам є довідка з місця роботи (служби, навчання) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення строку відпустки для догляду за дитиною і виплату їй допомоги по догляду за дитиною припинено (із зазначенням дати).

З наведених вище приписів діючого законодавства щодо відпусти, визначено, що лише за умови надання довідки з місця роботи матері дитини згідно з установленими законодавством вимогами ст.2 ЗУ «Про відпустки» гарантовано право батька дитини, бабусі чи інших родичів, які фактично доглядають за дитиною, на отримання відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги).

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про надання відпустки ОСОБА_2 надав довідку з місця роботи матері (яка має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю і яка займається індивідуальною адвокатською діяльністю), та яка за змістом не відповідає вимогам ст.2 ЗУ «Про відпустку», що унеможливлює роботодавця на законних підставах прийняти наказ про надання відпустки позивачу.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права на відпустку по догляду дитини до досягнення три річного віку, виходячи з того, що на час подання заяви батьком, мати займалась індивідуальною адвокатською діяльністю.

Що стосується порядку розгляду заяви позивача про надання відпустки, то суд першої інстанції вірно вказав, що у випадку, виявлення бажання працівника піти у відпустку, він повинен узгодити вказане питання із роботодавцем, щляхом подання працівником відповідної заяви на ім'я керівника. У заяві зазвичай вказується дата початку відпустки (про яку просить працівник) і її тривалість та підстава для надання такої відпустки. На складеній працівником заяві керівник підприємства повинен поставити ставить свій підпис із погодженням.

При цьому, за приписами ЗУ «Про відпустки» передбачений обов'язок керівника повідомити працівника не пізніше, ніж за 2 тижні до початку відпустки, про його перебування у відпустці.

Під час з'ясування обставин по справі, позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що роботодавцем була розглянута подана ним заява про надання відпустки, та накладена резолюція керівника щодо вирішення цього питання позитивно. Навпаки, представник роботодавця в судовому засіданні, як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції повідомив, що ОСОБА_2 було повідомлено про відсутність належних підстав для надання вказаної в заяві відпустки, з тих підстав, що довідка з місця роботи матері не відповідає вимогам діючому законодавству.

Висновки суду про відсутність у позивача права на відпустку про догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при наявності такої довідки з місця роботи матері, підтверджені Довідкою №15-01-015/0332 від 11-15.11.2016р., яка складена уповноваженим державою органом - Головним управлінням Держпраці в Одеській області, відповідно до вимог Конвенції міжнародної організації праці № 81 та Конвенції міжнародної організації праці №121, які ратифіковані 8.09.2004р., згідно якої проведена первинна планова перевірка законодавства про працю за заявою ОСОБА_2

Що стосується порядку проходження служби державним службовцем та його обов'язки, то у відповідності до ч.1 ст.8 ЗУ «Про державну службу» державний службовець зобов'язаний, серед іншого, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.

Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

На державного службовця покладаються обов'язки, визначені ст.8 ЗУ «Про державну службу».

Крім іншого, приписами ст.62 ЗУ «Про державну службу» встановлено, що державний службовець зобов'язаний виконувати обов'язки, визначені ст.8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів. Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов'язки.

Як визначено в п.10 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну службу» службова дисципліна - це неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов'язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

В ч.1 ст.64 ЗУ «Про державну службу» зазначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.65 ЗУ «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками відповідно до п.12 ч.2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу» є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За допущенні дисциплінарні проступки до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби (ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про державну службу»).

При цьому, у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.4,5 та 12 ч.2ст.65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Підсумовуючи наведені приписи діючого законодавства щодо проходження служби державним службовцем, суд дійшов висновку, що відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, має наслідком оголошення догани державному службовцю.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встанови, що ОСОБА_2 допустив дисциплінарне правопорушення, яке полягає у тому, що він здійснив прогул в період з 19.09.2016р. по 30.09.2016р., наслідком якого є притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Судова колегія також зауважує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що дисциплінарне провадження проведено у відповідності до вимог діючого законодавства, порушень при проведені допущено не було, а тому керівником установи правомірно прийнято наказ №326-К від 8.12.2016р. про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2

В доводах апеляційної скарги апелянт посилалися на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 липня 2017р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук