Справа № 815/3992/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3992/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Артек-Союз» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 року №, № та №, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «Артек-Союз» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 659704,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 329852,00 грн., №, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 614229,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 153557,00 грн., які прийнято на підставі акту «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Приватного підприємства «Артек-Союз» з питань дотримання правильності визначення обєкта оподаткування, нарахування податку на прибуток та своєчасності подання податкової звітності з податку на прибуток, правильності нарахування та своєчасність перерахування до бюджету сум податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року з урахуванням питань, порушених у запереченнях до акту документальної виїзної позапланової перевірки від 30.05.2017 року №000180/15-32-14-04/30741489» від 12.07.2017 року №000312/15-32-14-04/30741489.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що підставою для визначення Головним управлінням ДФС в Одеській області порушення позивачем податкового законодавства слугували хибні доводи перевіряючих стосовно необґрунтованого включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Форвард Фудс», ТОВ «Глобалторг-Юг» та ТОВ «Профтрейд УК» у звязку з нібито ненаданням позивачем до перевірки товаро-транспортних накладних, які б свідчили про перевезення фруктів та овочів від постачальника до покупця. Проте, позивач зазначає, що під час перевірки останнім надавались первинні документи, в тому числі і ТТН, відомості про які вказані у додатку 4 до акту перевірки, крім того, позивачем надавались перевіряючим документи, які підтверджують використання товарів, отриманих від контрагентів у власній господарській діяльності. Так, ПП «Артек-Союз» вважає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях.

За висновком податкового органу, вказані в акті перевірки обставини призвели до визначення відповідачем порушень ПП «Артек-Союз»: 1) п.2 ст.3, п.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.-п.44.1, 44.2, 44.3 ст.44, п.134.1 ст.134 ПКУ, п.п.5, 6, 7, пп.9.4 п.9, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом МФУ від 31.12.1999 року №318, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року на 427179,00 грн. (3-й квартал 2016 року); 2) п.49.1, 49.2, 49.4 ст.49 ПКУ ПП «Артек-Союз» не подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2016 рік, згідно п.54.3 ст.54 ПКУ сума грошових зобовязань та/або зменшення (збільшення) відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік (період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року) контролюючим органом визначена самостійно в ході перевірки на підставі документів згідно додатку №3, та з урахуванням порушень п.2 ст.3, п.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.-п.44.1, 44.2, 44.3 ст.44, п.134.1 ст.134 ПКУ, п.п.5, 6, 7, пп.9.4 п.9, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом МФУ від 31.12.1999 року №318, сума склала 187050,00 грн., тобто встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року на 187050,00 грн., в тому числі заниження на 187050,00 грн. (4-й квартал 2016 року), таким чином, в результаті вищевказаних порушень встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на 614229,00 грн., в тому числі: за 3 квартали 2016 року заниження на 427179,00 грн. (в тому числі за 3-й квартал 2016 року на 427179,00 грн. та за 2016 рік заниження на 614229,00 грн. (у т.ч. за 3-й квартал 2016 року 427179,00 грн., за 4-й квартал 187050,00 грн.); 3) пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.п.198.5 ст.198 ПКУ, в результаті чого встановлено заниження податкових зобовязань по податку на додану вартість всього у сумі 659704,00 грн., втому числі: за липень 2016 року заниження на 187604,00 грн., за серпень 2016 року на 222469,00 грн., за вересень 2016 року на 181017,00 грн., за жовтень 2016 року на 65002,00 грн. та за грудень 2016 року на 3612,00 грн.

Так, позивач вказує, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують здійснення господарських операцій з ПП «Форвард Фудс», ТОВ «Глобалторг-Юг» та ТОВ «Профтрейд УК», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а факт реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі є беззаперечним доказом їх складання у відповідності до статті 201 Податкового кодексу України. Також, позивач вказує про наявність товаро-транспортних накладних, які не прийняті відповідачем до уваги, а отже обставини, викладені в акті, не є фактом порушення позивачем вимог законодавства щодо первинних документів та відповідно не є доказом щодо нереальності господарської операції. Податковий орган в акті перевірки не ставить під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а з невідомих причин вказує на відсутність таких документів, хоча згідно додатку до акту, контролюючий орган протирічить власним висновкам, а також не зазначає про їх невідповідність вимогам чинного законодавства, а в обґрунтування висновків не наведено обставин, які б доказували безтоварність операцій. Отже, оскільки позивач виконав усі зобовязання за господарським договором та сплатив на користь контрагента суми грошових коштів за поставлені товари з урахуванням сум податку на додану вартість, що дає право на віднесення таких сум до податкового кредиту позивача.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що достовірність декларацій ставиться під сумнів відповідачем з безпідставних тверджень, які спростовуються наявними письмовими доказами, у звязку з чим сума грошового зобовязання, визначена оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є безпідставною.

Представник відповідача надала до суду заперечення (а.с. 73-97 т.5), в яких зазначила, що на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 20.06.2017 р. № 3026/14-04, виданого ГУ ДФС в Одеській області та направлень від 20.06.2017 року №3027/14-04, №3029/14-04 та №3028/14-04, проведено перевірку позивача, за результатом якої складено акт «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Приватного підприємства «Артек-Союз» з питань дотримання правильності визначення обєкта оподаткування, нарахування податку на прибуток та своєчасності подання податкової звітності з податку на прибуток, правильності нарахування та своєчасність перерахування до бюджету сум податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року з урахуванням питань, порушених у запереченнях до акту документальної виїзної позапланової перевірки від 30.05.2017 року №000180/15-32-14-04/30741489» від 12.07.2017 року №000312/15-32-14-04/30741489.

В ході перевірки встановлено нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Глобалторг-Юг» на суму 129325,00 грн. та ТОВ «Профтрейд УК» на суму 282360,00 грн., таким чином з урахуванням встановлених порушень у п.3.1 акту, факт перерахування платником податків коштів за операцією з поставки товарів (робіт, послуг), яка визнана нереальною, така оплата повинна кваліфікуватись як безповоротна фінансова допомога, надана іншому платнику податків, а тому така операція має відображатись у складі витрат поточного періоду та враховуватись при розрахунку фінансового результату до оподаткування. Отже, за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року в порушення п.2 ст.3, п.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.-п.44.1, 44.2, 44.3 ст.44, п.134.1 ст.134 ПКУ, п.п.5, 6, 7, пп.9.4 п.9, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом МФУ від 31.12.1999 року №318 по операціях відсутні обороти та не визначений показник для рядка 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за формою №2 у сумі 411685,00 грн. (412 тис. грн.), а, відповідно, на цю ж суму за даними бухгалтерського обліку завищено фінансовий результат до оподаткування.

Таким чином, вищенаведене свідчить про наявність порушень з боку позивача та у звязку з встановленим порушеннями відповідачем прийнято оскаржувані повідомлення-рішення, таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Так, у період з 21.06.2017 р. по 05.07.2017 р. на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 20.06.2017 р. № 2244, виданого ГУ ДФС в Одеській області та направлень від 20.06.2017 року №3026/14-04, №3027/14-04, №3029/14-04 та №3028/14-04, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_1, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_2, головним державним ревізором-інспектором відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом ОСОБА_3 та головним державним ревізором-інспектором відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом ОСОБА_4 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства «Артек-Союз» з питань дотримання правильності визначення обєкта оподаткування, нарахування податку на прибуток та своєчасності подання податкової звітності з податку на прибуток, правильності нарахування та своєчасність перерахування до бюджету сум податку на додану вартість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року з урахуванням питань, порушених у запереченнях до акту документальної виїзної позапланової перевірки від 30.05.2017 року №000180/15-32-14-04/30741489», за результатами якої складено акт перевірки від 12.07.2017 року №000312/15-32-14-04/30741489 (а.с. 20-76 т.1).

Зазначеним актом перевірки встановлено порушення ПП «Артек-Союз»:

- 1) п.2 ст.3, п.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.-п.44.1, 44.2, 44.3 ст.44, п.134.1 ст.134 ПКУ, п.п.5, 6, 7, пп.9.4 п.9, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом МФУ від 31.12.1999 року №318, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року на 427179,00 грн. (3-й квартал 2016 року);

- 2) п.49.1, 49.2, 49.4 ст.49 ПКУ ПП «Артек-Союз» не подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2016 рік, згідно п.54.3 ст.54 ПКУ сума грошових зобовязань та/або зменшення (збільшення) відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік (період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року) контролюючим органом визначена самостійно в ході перевірки на підставі документів згідно додатку №3, та з урахуванням порушень п.2 ст.3, п.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.-п.44.1, 44.2, 44.3 ст.44, п.134.1 ст.134 ПКУ, п.п.5, 6, 7, пп.9.4 п.9, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом МФУ від 31.12.1999 року №318, сума склала 187050,00 грн., тобто встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року на 187050,00 грн., в тому числі заниження на 187050,00 грн. (4-й квартал 2016 року), таким чином, в результаті вищевказаних порушень встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на 614229,00 грн., в тому числі: за 3 квартали 2016 року заниження на 427179,00 грн. (в тому числі за 3-й квартал 2016 року на 427179,00 грн. та за 2016 рік заниження на 614229,00 грн. (у т.ч. за 3-й квартал 2016 року 427179,00 грн., за 4-й квартал 187050,00 грн.);

- 3) пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.п.198.5 ст.198 ПКУ, в результаті чого встановлено заниження податкових зобовязань по податку на додану вартість всього у сумі 659704,00 грн., втому числі: за липень 2016 року заниження на 187604,00 грн., за серпень 2016 року на 222469,00 грн., за вересень 2016 року на 181017,00 грн., за жовтень 2016 року на 65002,00 грн. та за грудень 2016 року на 3612,00 грн.

На підставі встановлених порушень та вказаного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 659704,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 329852,00 грн., №, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 614229,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 153557,00 грн. (а.с. 8-10 т.1).

Суд, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі таких висновків податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, вважає податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017 року №, № та № протиправними та такими, що не відповідають суті виявлених порушень з огляду на наступне.

У періоді, що перевірявся податковим органом, ПП «Артек-Союз» мало господарські відносини з ТОВ «Глобалторг-Юг» та ТОВ «Профтрейд УК»» і відобразило податковий кредит по вказаним контрагентам.

Так, висновок податкового органу щодо порушення позивачем вищенаведених норм законодавства повязується з встановленням останнім нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Глобалторг-Юг» і ТОВ «Профтрейд-УК», а саме з тим, що позивачем не були надані товаро-транспортні накладні, які б свідчили про перевезення фруктів та овочів від постачальника до покупця (а.с.54, 70 т.1).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що вони підтверджують вчинення дій щодо виконання договорів в межах господарської діяльності між позивачем та ПП «Форвард Фудс», ТОВ «Глобалторг-Юг» та ТОВ «Профтрейд УК», оскільки господарські операції позивача з контрагентами мали товарний (реальний) характер, придбання таких товарів підтверджувались документально, що дає право підприємству на формування податкового кредиту, спростовує твердження відповідача по порушенням, викладеним в акті перевірки, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, між ПП Артек-Союз (Покупець) та ПП Форвард Фудс (Постачальник) укладено договір поставки товарів від 01.01.2016 року (а.с.80-81 т.1), відповідно до умов якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобовязується прийняти товар в асортименті, кількості і по ціні згідно накладних і оплатити його на умовах цього Договору.

Ціни та товари, продані на підставі Договору, вказуються в накладній або рахунку. Поставка товару здійснюється шляхом доставки товару транспортом Постачальника на торгову точку та/або склад Покупця або Покупець здійснює самовивіз товару зі складу Постачальника за домовленістю сторін.

Обовязок Постачальника передати товар та всі необхідні супровідні документи Покупцю вважається виконаним в момент підписання представниками сторін товарних накладних, що свідчить про прийом-передачу товару Постачальником Покупцю.

Датою поставки товару Покупцю є дата прийому-передачі товару, що має вказуватися повноваженим представником Покупця на видатковій накладній Постачальника.

У випадку не зазначення повноважним представником Покупця дати прийому-передачі товару, датою поставки вважається дата видаткової накладної, згідно якої передавався товар.

На підтвердження фактичного виконання зобовязання контрагентом за договором позивачем надано видаткові накладні, товаро-транспортні накладні та податкові накладні з квитанціями про їх прийняття (а.с.82-250 т.1, 1-192 т.2, 1-250 т.6, 1-31 т.7, 208-250 т.5), реєстр платежів (а.с.202-206 т.5).

Поряд з цим, судом встанволено, що 31 грудня 2015 року між позивачем як Покупцем та ТОВ Глобалторг Юг як Постачальником укладений договір поставки №31-12-15 (а.с.193-196 т.2) за умовами якого Постачальник зобовязується поставляти в обумовлені договором строки овочі та інші продукти харчування в асортименті узгодженому сторонами, а Покупець зобовязується приймати товар та оплачувати Постачальнику його вартість на умовах, встановленими Договором.

Кількість та асортимент товару, ціна одиниці, а також вартість партії визначається сторонами в видаткових накладних на поставку партії товару, які являються невідємною частиною Договору.

Зі сторони покупця видаткові накладні підписують особи уповноважені довіреностями Покупця.

На видаткових накладних також ставиться відтиск відповідного штампу або печатки Покупця про прийняття партії товару.

Поставка товару здійснюється Постачальником автомобільним транспортом, базис поставки DDР на склади Покупця, згідно міжнародних правил толкування термінів Інкотермс-2010, за виключенням застережень прямо передбачених в Договорі.

Товар постачається партіями на підставі узгоджених Сторонами заявок, надісланих шляхом електронного, телефонного звязку або телефаксограм.

Датою поставки партії товару вважається дата прийняття партії Товару уповноваженою особою Покупця, яка посвідчується її підписом у видатковій накладній. Право власності на партію Товару, а також ризики знищення чи пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця з дати поставки партії Товару.

На підтвердження фактичного виконання зобовязання контрагентом за договором позивачем надано видаткові накладні, рахункифактури, товаро-транспортні накладні з відомостями про вантаж та податкові накладні з квитанціями про їх прийняття (а.с.197-250 т.2, 1-250 т.3, 1-51 т.4, 33-92, 108-122 т.7 ), реєстр платежів (а.с.201 т.5).

Також, судом встановлено, що між позивачем та його контрагентом ТОВ «Профтрейд УК» було укладено договір №03/10 поставки товарів від 03.10.2016 року (а.с.53-54 т.4), згідно з умовами якого ТОВ «Профтрейд УК» (Постачальник) зобовязується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобовязується прийняти товар в асортименті, кількості і по ціні згідно накладних і оплатити його на умовах цього Договору.

Ціни та товари, продані на підставі Договору, вказуються в накладній або рахунку. Поставка товару здійснюється шляхом доставки товару транспортом Постачальника на торгову точку та/або склад Покупця або Покупець здійснює самовивіз товару зі складу Постачальника за домовленістю сторін.

Обовязок Постачальника передати товар та всі необхідні супровідні документи Покупцю вважається виконаним в момент підписання представниками сторін товарних накладних, що свідчить про прийом-передачу товару Постачальником Покупцю.

Датою поставки товару Покупцю є дата прийому-передачі товару, що має вказуватися повноваженим представником Покупця на видатковій накладній Постачальника.

У випадку не зазначення повноважним представником Покупця дати прийому-передачі товару, датою поставки вважається дата видаткової накладної, згідно якої передавався товар.

На підтвердження фактичного виконання зобовязання контрагентом за договором позивачем надано видаткові накладні, товаро-транспортні накладні та податкові накладні (а.с.56-85 т.4, 1-192 т.2, 94-107 т.7), реєстр платежів (а.с.200 т.5).

Єдиною підставою, визначеною контролюючим органом в акті перевірки було те, що позивачем не надані за вказаними угодами товарно-транспортні накладні, що підтверджують поставку товару.

Водночас, представник позивача у наданих до суду поясненнях наполягав на тому, що до перевірки підприємством надавалися товарно-транспортні накладні, але контролюючий орган не взяв їх до уваги, у звязку з чим, вони на підтвердження перевезення товарів надали їх до суду.

Для підтвердження використання придбаних продуктів харчування у господарській діяльності ПП Артек-Союз надало наступні документи.

Так, між Міністерством оборони України (далі - Замовник) та ПП Артек-Союз (далі - Виконавець) укладено договір на закупівлю послуг щодо забезпечення харчуванням за контрактом (харчування, послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами особового складу військових частин та військових навчальних закладів Збройних Сил України, інших осіб, які згідно з законодавством мають право на забезпечення харчування у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин) від 25 березня 2016 року за №286/2/16/8 з додатками (а.с.1-19, 20-47 т.5).

Відповідно до змісту даного договору Виконавець зобовязується у 2016 році надати Міністерству оборони України послуги щодо забезпечення харчуванням за контрактом, а Замовник прийняти послуги і оплатити у кількості, строки та за цінами згідно з положенням Договору.

Надання харчових послуг супроводжується документами, передбаченими законодавством.

Приймання послуг за якістю та кількістю здійснюють посадові особи представників Замовника у присутності уповноваженого представника Виконавця.

Кількість та якість наданих послуг щодо забезпечення харчування оформляється актом приймання наданих послуг (додаток №12.2.1.), який складається представником Виконавця та представником Замовника.

Сторонами зазначених Договорів були складені відповідні акти, які надані до суду, а також повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку (а.с.86-211 т.4).

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України ( далі - ПК України, в редакції, чинній до 01.01.2017 року) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як передбачено пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відтак, згідно вимог ПК України, який регулює, зокрема, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, підставою, що позбавляє платника податків права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є не підтвердження його податковими накладними, або підтвердження податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства(ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Податковий орган в акті перевірки вказує, що вбачається нереальність господарських операцій та вказується про неможливість встановити транспортування товару, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували його транспортування, таким чином господарська діяльність позивача має ознаки нереальності здійснення.

Суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про те, що усі операції позивача є необґрунтованими.

Суд відзначає, що реальність проведених операцій позивача з вказаними вище контрагентами підтверджується наступними документами: договорами, видатковими накладними, товаро-транспортними накладними та податковими накладними, реєстрами платежів та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Податкові накладні, які відповідно до п.201.10 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу та надавали право на формування відповідного податкового кредиту та їх юридична дійсність податковою інспекцією не оспорюється.

Як вбачається з акту перевірки, єдиною обставиною, на яку посилається відповідач, як на підставу нереальності господарських операцій є те, що неможливо встановити транспортування товару, так як позивач не надав документів, що підтверджували б його транспортування.

З даного приводу суд зазначає, що Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполучені визначається Законом України «Про автомобільний транспорт» та Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №207 від 25.02.2009.

Згідно з п. 2 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009. № 207 для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідно мати: накладну або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, наявність товарно-транспортної накладної не є обов'язковою умовою для водіїв юридичних осіб, що здійснюють перевезення для власних потреб.

Також листом від 19.09.2013 за № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 Міністерство доходів і зборів України повідомило, що транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. Отже, відсутність товарно-транспортних накладних не являється підставою для беззаперечного висновку щодо завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки зазначені документи є обов'язковими у разі оподаткування операцій за договором перевезення, а не договору постачання, який було укладено позивачем із його контрагентом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про реальність та товарність господарських операцій між позивачем та ПП «Форвард Фудс», ТОВ «Глобалторг-Юг» і ТОВ «Профтрейд УК» на підставі належним чином складених первинних документів, а відтак правомірність задекларованого податкового кредиту та правильність визначення позивачем прибутку підприємства.

В контексті вказаного, суд додатково наголошує, що в податковому законодавстві діє принцип індивідуальної відповідальності кожного платника податків за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Така ж позиція висловлена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", згідно якої, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Оцінивши приєднані до справи копії первинних документів, які слугували підставою для складання висновків перевіряючими, суд доходить до висновку, що оглянуті документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а отже підтверджують належним чином здійснення господарських операцій між ПП «Артек-Союз» та ПП «Форвард Фудс», ТОВ «Глобалторг-Юг» та ТОВ «Профтрейд УК».

Суд зауважує, що відсутність товарно-транспортних накладних, за наявності інших доказів, які фіксують фактичне переміщення товару, не є свідченням не здійснення господарської операції з поставки товару, при цьому, судом встановлено, що такі документи ТТН, наявні у позивача та надані до суду.

Надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні.

В даному випадку судом досліджено обставини, що підтверджують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит та витрати; питання щодо фактичної сплати позивачем податку на додану вартість в ціні товарів, що придбані платником податку; не досліджено питання чи призвели вказані господарські операції до реальних змін майнового стану підприємства.

В той час як в акті перевірки суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій з його контрагентами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень щодо невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.

Позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, однак відповідачем при винесені спірних податкових повідомлень - рішень зазначене не було прийнято до уваги.

В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку; придбання товарів, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

Позивачем надано докази, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит та витрати, а також товар, придбаний у контрагента, використано позивачем у господарській діяльності.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентами, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримання податкової вигоди, або те, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит та формування витрат не можна вважати законним.

Отже, оскільки позивач виконав усі зобовязання за господарським договором та сплатив на користь контрагента суми грошових коштів за поставлені товари з урахуванням сум податку на додану вартість та відповідно до вимог законодавства задекларував їх, що не заперечувалось в акті перевірки податковим органом, дані обставини дають право на віднесення таких сум до податкового кредиту позивача.

Припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення були винесені відповідачем без дотриманням усіх зазначених принципів, а тому вони є незаконними і підлягають скасуванню.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Артек-Союз» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2017 року №, № та № задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 26.07.2017 року №, № та №.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Артек-Союз» () судовий збір у розмірі 26367/двадцять шість тисяч триста шістдесят сім/ грн. 78 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин