Справа № 554/9074/17
Суддя: Струков О. М.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.11.2017 Справа № 554/9074/17
Провадження №2-а/554/653/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави, у складі:

головуючого судді - Струкова О.М.

секретаря - Плаксюк І.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Барабаш Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Октябрського районного суду м.Полтави матеріали адміністративного позову ОСОБА_3 до Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача в частині відмови в перерахунку пенсії; скасувати рішення Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області №90 від 18.10.2017 року про відмову в перерахунку пенсії; зобов'язати Полтавське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок раніше призначеної ОСОБА_3 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№1789-ХII ), починаючи з 1 вересня 2017 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, згідно довідки прокуратури Полтавської області від 24.09.2017 № 18-361 вих17 про складові заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

В судове засідання позивач не з»явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 позов пітримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача Барабаш Ю.К. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки з 01.06.2015 року пенсії, в порядку та на умовах, ЗУ «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що вимоги позову підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 20.01.2009 року позивач набув права на пенсію за вислугою років, згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% від заробітку ( а.с. 12-14).

У зв'язку з підвищенням працівникам прокуратури заробітної плати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №1789 „Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» позивач 12.10.2017 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії.

Рішенням Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 90 від 18.10.2017 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у відповідності до розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, згідно якого з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються ( а.с.16).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У відповідності до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулювалися ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції 1991 року).

Так, відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону №1789-ХII обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.18 ст. 50-1 Закону №1789-ХII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, суд вважає що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

При вирішенні питання про застосування закону в часі (ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»), суд виходить із того, що згідно із ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005р. № 5-рп/2005, від 29.06.2010р. № 17-рп/2010, від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, від 11.10.2011р. № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з п.4 рішення від 11.10.2005р. у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Крім того, у абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N8-pn/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Також, суперечить і викладеним вимогам Конституції України, п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, на час призначення позивачу пенсії (20.01.2009) будь-які обмеження максимального розміру пенсії ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-ХІІ) не передбачено.

Зміни в частині обмеження максимального розміру пенсії були внесені Законом України від 08.07.2011 року №3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 1.10.2011 року), Законом України від 27.03.2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансовій катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (набрав чинності з 01.05.2014 року) та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02.03.2015 року №911-VIIІ, які не можуть бути поширені відносно позивача, оскільки пенсія йому була призначена 20.01.2009 року, тобто до набрання чинності зазначеними законами.

Також у абзаці 10 підпункті 2.2. пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року зазначено «Обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлено Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною 5 статті 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України.

Відповідно до пункту 52 рішення від 26 червня 2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52).

Крім того, згідно абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 року обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2014 року в справі №21-244а-14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права за її призначенням.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013р. (№ 21-348а13), від 01.07.2014р. по справі № 21-244а14 та від 06.10.2015р. (№21-2432/15).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що призначення органами Пенсійного фонду України особі пенсії та проведення її перерахунку є різними формами реалізації права громадянина на пенсійне забезпечення, а тому при проведенні перерахунку пенсії особи (у зв'язку переведенням її на інший вид пенсії або за інших обставин) застосуванню підлягає редакція Закону, яким визначався порядок та розмір відповідного пенсійного забезпечення такої особи саме на момент призначення їй пенсій.

Згідно ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 11, 17, 70, 71, 94, 158-163 КАС України, 22, 64, 58 Конституції України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-ХІІ), суд,-

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_3 в перерахунку раніше призначеної пенсії.

Рішення Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 90 від 18.10.2017 року - скасувати.

Зобов'язати Полтавське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок раніше призначеної ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№1789-ХII на час призначення пенсії), починаючи з 1 вересня 2017 року, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 24.09.2017 року №18-361/вих17 без обмеження її максимального розміру, та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя О.М.Струков