Справа № 336/5424/17
Суддя: Марко Я. Р.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/5424/17
Провадження № 2-а/336/491/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, та в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні їй пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року та зобовязати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити їй з дати виникнення права, пенсію на підставі пунктів 2, 8, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХII від 16.12.1993 року як особі, яка на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року мала не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на її користь судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що з 26.12.2014 року вона отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне старування».

26.05.2017 року вона звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», тобто про перехід на інший вид пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Листом від 09.06.2017 року № 124/Л-1 відповідачем було відмовлено позивачу у переведенні на інший вид пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213.

З даною відмовою відповідача позивач не згодна та вважає бездіяльність відповідача щодо не призначення їй пенсії державного службовця протиправною, оскільки на момент звернення до відповідача за призначенням їй пенсії державного службовця вона досягла пенсійного віку та мала необхідний страховий стаж для призначення їй пенсії за віком у відповідному розмірі та стаж державного службовця понад 20 років - 33 роки 11 місяців 25 днів, відтак, вважає, що має право на призначення їй пенсії державного службовця у відповідності до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «про державну службу» від 10.12.2015 року.

У судовому засіданні 14.11.2017 року позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. В судове засідання призначене на 29.11.2017 року позивач та її представник не зявились. Позивач надала суду заяву за змістом якої просила суд розглядати справу без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.11.2017 року проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення за змістом яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, з огляду на те, що на сьогоднішній день окремого нормативного акта, який би регулював порядок призначення, виплати та перерахунку спеціальних пенсій окремим категоріям громадян не прийнято, тому відповідач не має підстав для призначення позивачу пенсії. В судові засідання призначені на 21.11.2017 року та 29.11.2017 року представник відповідача не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої та третьої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та з 26.12.2014 року отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне старування».

26.05.2017 року позивач звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою за змістом якої, посилаючись на положення пунктів 2, 8, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року, просила призначити їй пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХII від 16.12.1993 року зазначивши, що має загальний стаж державної служби за періоди роботи (служби) на день набрання чинності Закону № 889, обчислений у порядку і на умовах, установлений на той час законодавством, 33 роки 11 місяців 25 днів.

Листом № 124/Л-1 від 09.06.2017 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 року визнано таким, що втратив чинність: Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 року стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 року державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У відповідності до пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 року для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач досягла віку, передбаченого чинним законодавством для призначення пенсії за віком, має необхідний страховий стаж та стаж роботи державного службовця на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу", виявила бажання отримувати пенсію державного службовця, а тому суд вважає бездіяльність Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року протиправною.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з положеннями статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач народилась 12.07.1959 року, 12.07.2017 року їй виповнилось 58 років, вона досягла пенсійного віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відтак, пенсію позивачу необхідно призначити з 13.07.2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання призначити пенсію задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року.

Зобовязати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію на підставі пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року з 13.07.2017 року.

Стягнути з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було прийнято без виклику особи, яка її оскаржує, або у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Я.Р.Марко