Справа № 813/3083/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року справа № 813/3083/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Кухар Н.А.
з участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.
за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Бенцака О.П.,

представника відповідача Сибірякової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на дружину резервіста, поширюється дія цього Закону, що в свою чергу передбачає видачу посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за №379.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в цій частині поширюється лише на військовослужбовців та члені їх сімей. Зазначають, що проходження служби у військовому резерві резервістами та проходження військовослужбовцями військової служби є різними поняттями, у зв`язку з чим на членів сімї ОСОБА_2 , дія Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час дату та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.
Згідно з наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 05.01.2015 року за № 1дск, уважати таким, що вибув у службове відрядження солдата резерву ОСОБА_2 , командира гранатомета 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення, до (м. Слов`янська) Донецької області для виконання завдань Закону України «Про боротьбу з тероризму» (забезпечення та участі в антитерористичній операції) з 04 січня 2015 року.

Виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Пустомитівської району Львівської області складено актовий запис № 2 від 08.01.2015 року про смерть ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .

Відповідно до акту нещасного випадку (у тому числі поранення) № 11/15 від 04.03.2015 року, затвердженим начальником Північного територіального управління Національної гвардії України генерал майором ОСОБА_3 , встановлено, що нещасний випадок із старшим солдатом резерву ОСОБА_2 , стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до постанови ВЛК ГУ МВС України в м. Києві від 13.08.2015 року, вбачається, що травма ОСОБА_2 , 1986 р. народження розтрощення черепа (05.01.2015 року), що призвела до смерті, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) №58 від 25.03.2015 року було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата резерву ОСОБА_2 .

Згідно наказу командувача Національної гвардії України від 22.04.2015 року № 220 було зараховано навічно старшого солдата (резерву) ОСОБА_2 до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 Північного оперативного територіального об`єднання.

Згідно з витягу Указу Президента України старшого солдата резерву ОСОБА_2 за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі та незламність духу нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно).

Згідно з Витягом з Протоколу № 12 засідання комісії Львівського облвійськкомату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сімї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» від 19.06.2017 року комісія ухвалила відмовити у видачі посвідчення членами сім`ї загиблого старшого солдата резерву ОСОБА_2 , оскільки проходження служби у військовому резерві не є видом військової служби. Посвідчення видаються членам сімей військовослужбовцям, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Позивач не погодилася із вищезазначеним рішенням та оскаржила його до суду. Відповідно до ст.65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року за №2232-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Військовий обов`язок, у відповідності до положень ст.1 вищенаведеного Закону, включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Частиною 9 цієї ж статті встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Поняття військової служби визначено у статті 2 даного Закону, відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Системний аналіз понять «військовий обов`язок» та «військова служба» свідчить про те, що військова служба є однією із складових військового обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , перебував на службі військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року за №876-VII, з наступними змінами та доповненнями, Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.

Як передбачено ч.1 ст.21 даного Закону, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за №2011-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 згаданого Закону, дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. Таким чином, ОСОБА_1 є дружиною, ОСОБА_2 (що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.11.2014, а тому являється членом сім`ї резервіста, поширюється дію вищевказаного Закону).

Частинами 2 та 3 цієї ж статті визначено коло осіб, на яких не поширюється дія цього Закону, а саме: на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, а також на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить інших положень, окрім передбачених частинами 2 та 3 статті 3, які б обмежували дію цього Закону.

Таким чином, коло осіб, на яких не поширюється дія даного Закону, визначених частинами 2 та 3 статті 3 Закону, є вичерпним.

Судом встановлено, що позивач не є особою, щодо якої частинами 2 та 3 статті 3 наведеного Закону обмежується дія Закону. Окрім того, в матеріалах справи наявне посвідчення серії НОМЕР_3 відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року за №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п.19 ст.6 цього Закону, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 10 даного Закону встановлено, що батьки та діти учасників бойових дій, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язку військової служби (службових обов`язків) визначені як особи, на яких поширюється чинність цього Закону.

Пільги особам, на яких поширюється чинність даного Закону, встановлені статтею 15 цього ж Закону.

У відповідності до вимог чинного законодавства України управлінням соціального захисту Яворівської РДА 30.04.2015 року було видано посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни в АТО.

Таким чином, позивач є членом сім`ї загиблого ветерана війни резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_2 , на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як передбачено ч.13 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вищенаведеною постановою Кабінету Міністрів України встановлено лише форму та порядок видачі таких посвідчень.

Особи, яким видаються зазначені посвідчення, визначені Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 3), а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379, яка не може підміняти положення цього Закону.

Окрім цього, у Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вносилися зміни, зумовлені проведенням в Україні Антитерористичної операції, в той час як у постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379 жодних змін з часу її прийняття не вносилося.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачу протиправно було відмовлено у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності оскаржуваних дій та рішення.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваним діям відповідача, які полягали у прийнятті рішення про відмову у видачі позивачу посвідчення, оформленому протоколом засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 12 від 03.07.2017 року не відповідає вимогам Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби та критеріям, визначеним частиною третьої статті 2 КАС України, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання протиправними таких дій.

Виходячи із роз`яснень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача Львівський обласний військовий комісаріат видати позивачу посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для вирішення витання щодо розподілу судових витрат згідно зі статтею 94 КАС України.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69 - 71, 158-163, 167 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної гвардії України ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 04 грудня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.