Справа № 817/1727/17
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2017 рокуР і в н е817/1727/17
11 год. 50 хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Л.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 24.06.2017 № 234373-13 та № 234374-13.

Позовні вимоги полягають у тому, що позивач вважає невірним розрахунок податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на правах власності, за 2016 рік, який здійснено відповідачем. Крім того, посилаючись на положення пп. 266.6.1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України зазначає, що Головне управління ДФС у Рівненської області не мало повноважень на обчислення суми податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, оскільки даний розрахунок мав проводити податковий орган за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Позивач у судове засідання не прибув, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача подав письмові заперечення, у яких, зокрема, зазначив, що оскаржені податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідно до вимог чинного законодавства. У порушення вимог п.п.70.7 ст.70 ПК України позивач не надав фіскальному органу відомості про зміну даних щодо місця реєстрації, у звязку з чим нарахування податку здійснено відповідачем правомірно. Просив у задоволенні позову відмовити повністю, справу розглянути за його відсутності.

Керуючись приписами статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, на підставі наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів, зміст і обсяг яких достатній для вирішення спору по суті, у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково, з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_2 є фізичною особою, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1.

Судом встановлено, що у власності позивача перебуває об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок № 127/1, загальною площею 267,3 кв.м. по вул. Шевченка (Леніна) у с. Литвинівка, Вишгородський район, Київська область, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 30.08.2017 року, а також Свідоцтвом про право власності, серія та номер: 41693699, видане 04.08.2015 року Реєстраційною службою Бучанського міського управління юстиції Київської області (а.с.12-13, 34).

24.06.2017 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ф" за № 234373-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості у розмірі 6229,79 грн. за 2016 рік та № 234374-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості у розмірі 36890,91 грн. за 2016 рік (а.с.10)

Позивач повністю не погоджуючись з правомірністю прийняття спірних податкових повідомлень-рішень щодо визначення йому суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі податкового зобов'язання у розмірі 6229,79 грн. за 2016 рік та у розмірі 36890,91 грн. за 2016 рік, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з п. 15.1. ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною особою за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до п.п. 266.1.1 та п.п. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п.266.3.1. та п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Згідно п.266.5.1 п.255.5 ст.266 Податкового кодексу України, ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п.266.6 ст. 266 Податкового кодексу України).

За змістом пп. 266.6.1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 Податкового кодексу України, установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Суд звертає увагу, що приписами статті 10 Податкового кодексу України, передбачено перелік місцевих податків, яким податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VІІ, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Суд зазначає, що особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а тому встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспюрюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Між тим, відповідно до п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, аналізуючи норми закону, суд дійшов висновку, що безпосереднє встановлення місцевих податків, в тому числі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не наділена повноваженнями безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Литвинівською сільською радою Вишгородського району Київської області 28.01.2016 року прийнято рішення № 40-4-VII Про встановлення місцевих податків і зборів та ставки акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на території територіальної громади села Литвинівка (а.с.14).

Вказаним рішенням затверджено Положення про податок на майно, яким встановлено ставку податку для житлової нерухомості незалежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів в розмірі 2 (двох) відсотків розміру мінімальної заробітної плати (а.с.15-19). Ставки податку встановлюються цим Положенням у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до оскаржуваних повідомлень-рішень від 24.06.2017 року № 234373-13 та № 234374-13 позивачу за 2016 рік контролюючим органом було нараховано наступні суми податкового зобов'язання: 6229,79 грн. та 36890,91 грн.

Як вже зазначалося вище, обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п.14.1.129 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, обєкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

До типів будівель, віднесених до житлового фонду, відноситься також житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Крім того, суд наголошує, що п.4 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зокрема, відповідно до п.п.4.1 п. 4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Під час розгляду справи судом встановлено, що розрахунок суми податку здійснений відповідачем, а розрахунок позивача, який наведено ним в адміністративному позові, є вірним, а саме:

27,56 грн. (ставка податку) * (267,3 м. кв. (площа житлової нерухомості) - 120,00 м. кв.) = 4059,58 грн., де 120 м. кв. пільга, передбачена п.266.4.1 ст.266 Податкового кодексу України)

З огляду на вказане, позивач зобовязаний сплатити суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 4059,58 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення форми "Ф" Головного управління ДФС у Рівненській області від 24.06.2017 року № 234373-13 в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобовязання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості" на суму 2170,21 грн. є протиправним та належить скасувати.

Разом з тим, податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 24.06.2017 року № 234374-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості у розмірі 36890,91 грн., підлягає визнанню протиправним та скасуванню повністю, оскільки, як вже встановлено судом на підставі наведених вище письмових доказів - інформацій з державних реєстрів та свідоцтва про право власності, позивачу належить лише один обєкт нерухомості: житловий будинок № 127/1, загальною площею 267,3 кв.м. по вул. Шевченка (Леніна) у с. Литвинівка.

Реєстрація право власності ОСОБА_1 на житловий будинок площею 510 кв.м припинена 21.01.2013, що підтверджується наданими відповідачем витягами з Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.30-32).

Наявність будь якого іншого обєкта нерухомості у власності ОСОБА_1 у 2016 році та на даний час відповідачем не доведена та повністю спростована позивачем.

Відносно доводів позивача, що Головне управління ДФС у Рівненської області не мало права обчислювати йому суму податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, оскільки даний розрахунок мав проводити орган за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії паспорта позивача, ОСОБА_1 зареєстрований з 01.09.2015 року за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Литвинівка, вул. Леніна (теперішня назва Шевченка), буд. 127/1. Попереднє місце реєстрації місця проживання позивача: АДРЕСА_1 (знято з реєстрації місця проживання 20.11.2014 року).

Як передбачено пунктами 63.1, 63.2 та 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Згідно з п. 7.1 розд. VII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462) (далі Порядок), якщо відповідно до законодавства в платника податків, крім обовязків щодо подання податкових декларацій (розрахунків, звітів) та/або нарахування, утримання або сплати (перерахування) податків, зборів на території адміністративно-територіальної одиниці за своїм місцезнаходженням, виникають такі обовязки на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, то такий платник податків зобовязаний стати на облік за таким неосновним місцем обліку у відповідному контролюючому органі.

Відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний: повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем органів Державної фіскальної служби України про зміну місця проживання, суд критично ставиться до доводів позивача відносно неправомірності обчислення саме відповідачем податкових зобовязань та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, у ході судового засідання позивач частково довів суду обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності прийнятих рішень. У звязку з цим суд задовольняє адміністративний позов частково, а саме: визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення від 24.06.2017 року № 234373-13 в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобовязання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості" на суму 2170,21 грн.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що при поданні даного позову позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1280,00 грн., при необхідному розмірі за подання адміністративного позову майнового характеру 640,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір на користь позивача присуджується пропорційно до задоволених вимог у розмірі 579,78 грн.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" Головного управління ДФС у Рівненській області від 24.06.2017 року № 234373-13 в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобовязання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості" на суму 2170,21 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 24.06.2017 року № 234374-13 повністю.

В решті позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 579,78 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.