Справа № 805/2809/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року справа №805/2809/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі № 805/2809/17-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі Управління) про скасування вимоги про сплату (боргу) недоїмки з єдиного внеску від 14.03.2017 № Ф-784-23 у сумі 12454,98 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що вимога відповідача про сплату боргу від 14.03.2017 № Ф-784-23 є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII) та Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI), якими платники єдиного внеску звільняються від виконання своїх обовязків, визначених статтею 6 Закону № 2464-VI на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідно до вимог ст. 6 Закону № 2464-VI позивач повинен нараховувати та сплачувати єдиний внесок. У звязку із існуванням заборгованості станом на 28.02.2017 у розмірі 12454,98 грн., на підставі вимог ч.4 ст. 25 Закону № 2464-VI, відповідачем правомірно сформована та надіслана вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску. Крім того, відповідно до вимог Закону № 1669-VII позивачем не подано до контролюючого органу заяву про звільнення від сплати єдиного внеску та сертифікат про настання форс-мажорних обставин. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі № 805/2809/17-а позов задоволено повністю, внаслідок чого, скасовано вимогу Управління про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2017 №Ф-784-23.

Постанова мотивована тим, що з огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ позивач звільняється від виконання зобов'язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а саме, станом на 14 квітня 2017 року. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про плату боргу винесена відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обовязків, передбачених ст. 6 Закону № 2464-VІ повязується з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви та обовязкового додання сертифікату Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору). Отже, під час формування Управлінням вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2017 № Ф-784-23 платником не подано відповідної заяви та не підтверджено належним чином обставин непереборної сили (форс-мажору) щодо звільнення від виконання обовязків, визначених ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, тому контролюючим органом, прийнято спірну вимогу у відповідності до законодавства.

Також посилання суду першої інстанції за Закон № 1669-VII та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» як підставу скасування вимоги є безпідставними, оскільки належно від розповсюдження на позивача вказаних приписів, ці приписи не звільняють органи доходів від виконання обовязку щодо формування вимог про сплату недоїмки на підставі наданої платниками звітності (ухвала ВАСУ від 17.03.2016 №К/800/47446/15).

Одночасно апелянт відзначає, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в фіскальних органах, розташованих на території, де проводилася антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати, обчислювати і сплачувати заробітну плату, то вони зобовязанні виконувати всі функції встановлені Законом.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Позивач до апеляційного суду не прибула.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 85485, Донецька область, м. Селидове, місто Українськ, вул. Ломоносова, б.4) зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 23.05.2002.

14 березня 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-784-23, за якою вимагається від ОСОБА_3 сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на 28.02.2017 в розмірі 12454,98 грн.

20 червня 2017 року рішенням ГУ ДФС України №10164/10/05-99-10-01-12-1 скарга на вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування залишена без розгляду.

Судом встановлено, що позивачем до контролюючого органу подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, відповідно до яких позивачем самостійно визначені зобовязання зі сплати страхових внесків

за 2016 рік у сумі 3797,64 грн. (за ставкою 22,0%),

за 2015 рік 5293,88 грн. (за ставкою 34,7%),,

за 2014 рік 5118,08 грн. (у т.ч. за ставкою 34,7 % - 4226,50 грн., за ставкою 36,6% - 891,58 грн.)

Суд зазначає, що позивач не згоден з вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 12454,98 грн., оскільки відповідно до Закону № 1669-VII та Закону № 2464-VI позивач звільнений від виконання обовязків щодо сплати єдиного внеску.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Згідно ст. 4 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 в даних правовідносинах виступає в якості платника єдиного внеску, визначеного ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VІ, зокрема частиною восьмою зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Закон № 1669-VII, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015) такого змісту:

"9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Разом з цим, суд зазначає, що зазначена норма є нормою прямої дії, яка не передбачає наявність сертифіката для її застосування.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Колегія суддів звертає увагу відповідача на той факт, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення за порушення Закону.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ФОП ОСОБА_3 є Донецька область, м. Селидове, місто Українськ, вул. Ломоносова, б.4, та знаходиться на обліку в Покровській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Населений пункт Українськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України 2 грудня 2015 року № 1275-р.

З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VІ позивач звільняється від виконання зобов'язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна вимога сформована 14 квітня 2017 року відповідно до статті 25 Закону № 2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а саме, станом на 14 квітня 2017 року.

Таким чином, спірна вимога про сплату недоїмки є протиправною на момент її формування.

Таким чином, позивач є платником єдиного внеску, який визначений статтею 4 Закону № 2464-VI, та який перебуває на обліку в контролюючому органі, розташованому на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яка на даний час триває.

Колегія суддів зазначає, що на момент прийняття оскаржуваної вимоги, перелік територій, на яких здійснювалась антитерористична операція, був визначений.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що не потребує додаткового засвідчення форс-мажорних обставин, по яким чітко визначено критерій та встановлено звільнення від сплати Законами № 1669-VII (у відповідній редакції) та Закону № 2464-VI.

Як наслідок, у відповідності до приписів зазначених законів позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обовязків платника єдиного внеску.

Щодо посилань відповідач стосовно обов'язку подання до контролюючого органу заяви про звільнення від обов'язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, суд зазначає, що така заява подається платником до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

З огляду на зазначене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що вимога про плату боргу від 14.03.2017 №Ф-784-23 винесена відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, враховуючи недоведеність відповідачем обґрунтованості прийняття спірної вимоги, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

В повному обсязі ухвалу виготовлено 05 грудня 2017 року.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі № 805/2809/17-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_4