Справа № 805/2934/17-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 р. Справа №805/2934/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13-50

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Арестової Л.В.,

при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Державного підприємства Селидіввугілля

до Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Селидіввугілля звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень;

- від 31.07.2017 року № НОМЕР_1 щодо нарахування штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобовязання по земельному податку по м. Новогородівка у розмірі 20% у сумі 1 689,84 грн.;

- від 31.07.2017 року № НОМЕР_2 щодо нарахування штрафу за порушення строку сплати грошового зобовязання по земельному податку по м. Селидове у розмірі 20% у сумі 5 809,14 грн.;

- від 31.07.2017 року № НОМЕР_3 щодо нарахування штрафу за порушення строку сплати грошового зобовязання по земельному податку по с. Михайлівка у розмірі 20% у сумі 6 848,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню у звязку з порушенням відповідачем при їх прийнятті ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якої під час проведення антитерористичної операції звільнено субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Так, позивач зареєстрований у м. Селидове, земельні ділянки, які він використовує, знаходяться у м. Селидове, м. Новогородівка, с. Михайлівка, тобто, у зоні проведення АТО. Крім цього, судовим рішеннями у справі № 805/1329/16-а встановлено, що позивач на підставі вищенаведеної норми звільнений від плати за земельні ділянки на період 2014-2016 років, отже, вказані обставини не підлягають доказуванню. Щодо несвоєчасного погашення зобовязань за постановою суду від 20 листопада 2012 року у справі № 2а/0570/12898/2012, то строки виконання вказаного судового рішення змінені ухвалою суду від 06 лютого 2013 року у цій справі, розстрочно її виконання на 36 місяців, а саме позивачу було необхідно вносити у період з січня 2013 року до грудня 2015 року кошти у сумі по 83 580,00 грн., а у грудні 2015 року 82 133,45 грн. За несвоєчасну сплату таких платежів у період проведення АТО до позивача не має застосовуватись відповідальність у вигляді штрафу. До цього ж, відповідачем порушено строки проведення перевірки, за наслідком якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Водночас, предметом камеральної перевірки не може виступати своєчасність сплати зобовязань.

До судового засідання позивач не зявився, в ході розгляду справи судом отримано заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Зазначила, що станом на теперішній час не розроблено порядок застосування визначених у ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пільг, а також не внесено і відповідних змін до Податкового кодексу України, який у даному випадку не звільняє платників від виконання зобовязань. Посилання позивача на неможливість встановлення контролюючим органом під час камеральної перевірки питань своєчасності сплати зобовязань також вважає безпідставними. Крім іншого, строки проведення перевірки складають 1095 днів, чим також спростовуються доводи позивача. Зазначила, що позивач також не має сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин при справлянні обовязкових платежів та податків.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Державне підприємство Селидіввугілля зареєстровано в якості юридичної особи за кодом , місцезнаходження: 85400, Донецька обл., місто Селидове, вул. К.Маркса, 41, що вбачається з відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

17 липня 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області складено акт № 70/05-99-12-18/33426253 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податків Державним підприємством Селидіввугілля, де зазначено, що за наслідком перевірки встановлено факт несвоєчасної сплати позивачем земельного податку, зокрема, по Селидівській та Новогородівській міський радах, Михайлівській сільській раді.

За результатами висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 31.07.2017 року № НОМЕР_1 про нарахування штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку по Новогородівській міській раді (у розмірі 20 %) в сумі 1 689,84 грн.;

- від 31.07.2017 року № НОМЕР_2 про нарахування штрафу за порушення строку сплати грошового зобовязання з земельного податку по Селидівській міській раді (у розмірі 20 %) у сумі 5 809,14 грн.;

- від 31.07.2017 року № НОМЕР_3 про нарахування штрафу за порушення строку сплати грошового зобовязання з земельного податку по Михайлівській сільській раді (Покровський район) (у розмірі 20 %) у сумі 6 848,01 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позов.

При прийняття рішенні у справі суд виходить з наступного.

Як передбачено ст. 67 Конституції України та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 269.2 ст. 269 ПК України особливості справляння земельного податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Пунктом 287.3 ст. 287 цього Кодексу передбачено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно зі ст. 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з розрахунків до спірних податкових повідомлень-рішень, позивачем несвоєчасно сплачено суми узгоджених грошових зобовязань:

- з земельного податку по земельним ділянкам у м. Новогородівка за податковою декларацією за 2014 рік № НОМЕР_4 від 03 лютого 2014 року у сумі 11 343,32 грн., строк сплати яких сплинув 01.07.2014; у сумі 299,27 грн. за рішенням суду про розстрочку (відстрочку) податкового боргу від 07 грудня 2010 року № 927 № 2а/444/312, строк сплати яких сплинув 31.01.2012, що стало підставою для застосування до позивача штрафу на підставі податкового повідомлення-рішення від 31.07.2017 року № НОМЕР_1;

- з земельного податку по земельним ділянкам у м. Селидове у сумі 6 103,11 грн. за ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року по справі № 2а/0570/12898/2012, строк сплати яких сплинув у період з 15 листопада 2011 року по 31 липня 2012 року); за податковою декларацією за 2015 рік № НОМЕР_5 від 13 лютого 2015 року в сумах по 5 735,68 грн. у кожний місяць, строк сплати яких сплинув 31 травня 2015 року, 01 липня 2015 року, 31 липня 2015 року, 31 серпня 2015 року, що стало підставою для застосування до позивача штрафу на підставі податкового повідомлення-рішення від 31.07.2017 року № НОМЕР_2;

- з земельного податку по земельним ділянкам у с. Михайлівка за податковою декларацією за 2014 рік № НОМЕР_4 від 03 лютого 2014 року в сумах по 6 107,10 грн. у кожний місяць, строк сплати яких сплинув 31 жовтня 2015 року, 01 грудня 2015 року, 31 грудня 2015 року; за податковою декларацією за 2016 рік № НОМЕР_4 від 03 лютого 2014 року в сумах по 7 326,53 грн. у кожний місяць, строк сплати яких сплинув 31 травня 2015 року, 01 липня 2015 року, 31 липня 2015 року, 31 серпня 2015 року.

Разом із цим, Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведеного, датою початку проведення антитерористичної операції є 14.04.2014, станом теперішній час АТО триває.

Статтею 6 вказаного Закону у редакції, яка діяла до 08.06.2016, передбачалось, що під час проведення антитерористичної операції звільняються субєкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 цього Закону, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить, що звільнення суб'єктів господарювання від сплати за користування земельними ділянками, державним та комунальним майном під час проведення АТО має місце за умови, що ці суб'єкти здійснюють діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Селидове, де зареєстрований позивач та знаходяться земельні ділянки, які використовує позивач, а також м. Новогродівка і с. Михайлівка (Михайлівська сільська рада) Красноармійського (Покровського) району, де також знаходяться земельні ділянки, які використовує позивач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших також є вищенаведені населені пункти.

Слід зауважити, що стаття 10 Закону № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобовязань є наявність у такого субєкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Так, щодо вирішення питання обовязкової наявності в підприємства сертифікату Торгово-промислової палати України у відповідності до статті 10 Закону № 1669-VII, суд зазначає, що стаття 6 Закону № 1669-VII є спеціальною нормою по відношенню до статті 10 цього Закону, оскільки Сертифікат ТПП є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань (не обовязково з земельного податку), отже Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені. Таким чином, Сертифікат ТПП не є принциповою підставою для звільнення від сплати саме за користування земельною ділянкою, що розташована на території проведення АТО, оскільки таке звільнення прямо встановленою нормою статті 6 Закону № 1669-VII.

Враховуючи відсутність у такого платника обовязку сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в період проведення АТО, то і штраф за його не сплату не підлягає застосуванню незалежно від наявності або відсутності Сертифікату ТПП.

Крім цього, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 805/1329/16-а встановлено, що у період з квітня 2014 року по січень 2016 року Державне підприємство Селидіввугілля звільнене від сплати земельного податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутності підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень в частині, що стосується застосування штрафу за несвоєчасну сплату:

- податкових зобовязань за травень 2014 року (строк сплати 01 липня 2014 року) зі сплати податку за ділянку, що розташована у м. Новогродівка, по звітній декларації за 2014 рік № НОМЕР_4 від 03 лютого 2014 року (податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2017 року № НОМЕР_1);

- податкових зобовязань за квітень-липень 2015 року (строк сплати 31 травня 2015 року - 31 серпня 2015 року) зі сплати податку за ділянку, що розташована у м. Селидове, по звітній декларації за 2015 рік № НОМЕР_5 від 13 лютого 2015 року (податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2017 року № НОМЕР_2);

- податкових зобовязань за вересень 2015 року-березень 2016 року (строк сплати 31 жовтня 2015 року - 01 травня 2015 року) зі сплати податку за ділянку, що розташована у с. Михайлівка, по звітним деклараціям за 2015 рік № НОМЕР_6 від 10 лютого 2015 року та за 2016 рік № НОМЕР_7 від 04 лютого 2016 року (податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2017 року № НОМЕР_8).

Щодо наявності підстав для застосування штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2016 року № НОМЕР_1 за несвоєчасну сплату податкових зобовязань, що виникли (як зазначено у розрахунку до податкового повідомлення-рішення) на підставі «рішення суду про розстрочку (відстрочку) податкового боргу від 07 грудня 2010 року № 927 № 2а/444/312» (строк сплати 31 січня 2012 року), суд зазначає, що позбавлений можливості перевірити строк сплати таких зобовязань, а також визначити, на підставі якого саме документу вони виникли, оскільки такі документи всупереч ухвалі суду про витребування додаткових доказів у справі від 26 жовтня 2017 року відповідачем суду не надані, як і безпосередньо рішення, які вказаними документами розстрочено (відстрочено).

В судовому засідання представником відповідача зазначено, що документ від 07 грудня 2010 року № 927 є наказом ДПА України, а не рішенням суду про розстрочку (як зазначено у розрахунку по податкового повідомлення-рішення); документ за № 2а/444/312 рішення суду про розстрочку (відстрочку) податкового боргу, - втім, у звязку тим, що сплинув значний час від дати прийняття таких документів, надати їх суду не виявляється за можливе.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем правомірності застосування до позивача штрафу за податковим повідомленням рішенням від 31 липня 2016 року № НОМЕР_1 за несвоєчасну сплату податкових зобовязань, що виникли на підставі «рішення суду про розстрочку (відстрочку) податкового боргу від 07 грудня 2010 року № 927 № 2а/444/312». Отже, вказане податкове повідомлення і в цій частині також є безпідставним.

Стосовно правомірності застосування штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2016 року № НОМЕР_2 за несвоєчасну сплату податкових зобовязань, які виникли (як зазначено у розрахунку до податкового повідомлення-рішення) на підставі ухвали Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 06 лютого 2013 року щодо розстрочення виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 20 листопада 2012 року, суд зазначає наступне.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 20 листопада 2012 року частково задоволено позов Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби до Державного підприємства Селидіввугілля про стягнення податкової заборгованості у загальному розмірі 3007433,45 грн; стягнуто з Державного підприємства Селидіввугілля суму податкової заборгованості з земельного податку у загальному розмірі 427808,31 грн., суму податкової заборгованості з екологічного податку у загальному розмірі 2172302,03 грн. суму податкової заборгованості з плати за користування надрами у загальному розмірі 398097,53 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 06 лютого 2013 року розстрочено виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду по справі № 2а/0570/12898/2012 від 20.11.2012 року строком на тридцять шість місяців, з внесенням у період з січня 2013 року по грудень 2015 року включно щомісячно платежів у розмірі 83580,00 грн. та в останній місяць розстрочки за грудень 2015 року 82133,45 грн.

Разом із цим, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2013 року у справі № 2а/0570/12898/2012 скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року по справі № 0570/12898/2012 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю.

Доказів оскарження ухвали Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 06 лютого 2013 року, виправлення описки у ній суду не надано, як і пояснень з цього приводу, що були витребувані у відповідача ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року у справі № 805/2498/17-а.

Суд зауважує, що оскільки постанову Донецького окружного адміністративного суду, на підставі якої за посиланнями відповідача виникли грошові зобовязання, виконання якої розстрочено ухвалою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 06 лютого 2013 року, - скасовано, то і підстави для сплати таких зобовязань саме за цією постановою (та як зазначено в розрахунку до податкового-повідомлення рішення за ухвалою суду від 06 лютого 2013 року) відсутні. Таким чином, немає підстав і для застосування штрафних санкції за несвоєчасну сплату цих зобовязань, отже, податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2016 року № НОМЕР_2 є безпідставним також і в цій частині.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні порушення, допущені фіскальним органом при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.

Так, у розрахунках до спірних податкових-рішень відображено, що:

- в рахунок сплати податкових зобовязань за звітною декларацією за 2014 рік № НОМЕР_4 від 03 лютого 2014 року та рішенням суду про розстрочку (відстрочку) податкового боргу від 07 грудня 2010 року № 927 № 2а/444/312, податковим органом зараховано уточнюючу податкову декларацію № НОМЕР_9 за 2017 рік, на підставі чого у звязку з несвоєчасної сплатою грошових зобовязань застосовано штраф за податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2017 року № НОМЕР_1;

- в рахунок сплати податкових зобовязань за звітною декларацією за 2015 рік № НОМЕР_5 від 13 лютого 2015 року та ухвалою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а/0570/12898/2012 від 06 лютого 2013 року податковим органом, крім іншого, зараховано уточнюючі податкові декларації № НОМЕР_10 за 2014 рік, № НОМЕР_11 за 2015 рік, № НОМЕР_12 за 2016 рік, на підставі чого у звязку з несвоєчасної сплатою грошових зобовязань застосовано штраф за податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2017 року № НОМЕР_2;

- в рахунок сплати податкових зобовязань за звітною декларацією за 2015 рік № НОМЕР_6 від 10 лютого 2015 року податковим органом, крім іншого, зараховано уточнюючі податкові декларації № НОМЕР_13 за 2014 рік, № НОМЕР_14 за 2015 рік, № НОМЕР_15 за 2016 рік, на підставі чого у звязку з несвоєчасної сплатою грошових зобовязань застосовано штраф за податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2017 року № НОМЕР_8.

У той же час, відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, подання уточнюючої податкової декларації має на меті виправлення помилок, виявлених у звітній податкові декларації, поданій за той самий період, що і уточнююча податкова декларація.

Так, подання уточнюючої декларації не можна ототожнювати з поняттям «сплати грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу», та, відповідно, не підлягає застосуванню у даному випадку норма п. 87.9 ст. 87 ПК України, на яку посилається відповідач, та якою закріплено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Слід також зауважити, що зарахування показників уточнюючих декларацій за певні податкові періоди в рахунок сплати зобовязань за інші періоди призводить до того, що розмір зобовязань, визначених у звітній декларації на період щодо якого подано уточнюючу декларацію залишається незмінним, тобто, самостійно виявлені платником помилки, які містяться у раніше поданих ним деклараціях, фактично залишаються не виправленими, що не відповідає суті та меті процедури подання уточнюючої податкової декларації.

До цього ж, суд вважає за необхідне зазначити про безпідставність посилань відповідача у спірних податкових повідомленнях-рішеннях на п. 257.5 ст. 257 ПК України, оскільки зазначеною нормою визначено порядок подання декларації і строки сплати рентної плати, однак, фактично даними податковими повідомленнями-рішеннями застосовано штраф за порушення строку сплати грошових зобовязань з земельного податку.

З посиланнями позивача на порушення відповідачем строків проведення перевірки, за наслідком якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, податковим законодавством не обмежено контролюючий орган при здійсненні нарахування податкового зобовязання лише календарним роком, та визначено, що контролюючий орган має право визначити суму грошового зобовязання не пізніше 1095 дня за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що предметом камеральної перевірки не може виступати своєчасність сплати зобовязань, оскільки на час проведення перевірки (17 липня 2017 року) п. 75.1.1 ст. 75 ПК України на підставі Закону України № 1797-VIII від 21.12.2016 доповнено абзацом де зазначено, що предметом камеральної перевірки, крім іншого, може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах».

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що встановлені під час розгляду справи порушення з боку відповідача при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень від 31.07.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 свідчать про їх протиправність та наявність підстав для скасування.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений підприємством при зверненні до суду із даним позовом судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства Селидіввугілля до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 31 липня 2017 року № НОМЕР_1 про зобовязання Державного підприємства Селидіввугілля сплатити штраф у сумі 1 689,84 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 31 липня 2017 року № НОМЕР_2 про зобовязання Державного підприємства Селидіввугілля сплатити штраф у сумі 5 809,14 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 31 липня 2017 року № НОМЕР_3 про зобовязання Державного підприємства Селидіввугілля сплатити штраф у 6 848,01 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Державного підприємства Селидіввугілля судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписний 01 грудня 2017 року.

Суддя Арестова Л.В.