Справа № 515/742/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 515/742/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Сивоконь Т.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, що виразилася у ненаданні йому відповіді по суті його заяви від 04 травня 2017 року;

- зобов'язати надати письмову відповідь на вказану заяву;

- стягнути моральну шкоду 25 000 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані порушенням суб'єкта владних повноважень вимог ст.20 Закону України «Про звернення громадян», що виразилося у ненаданні відповіді на його звернення.

Поряд з цим, як зауважив позивач, така протиправна бездіяльність з боку суб'єкта владних повноважень, завдала йому моральних страждань, оскільки унеможливила функціонування його особистості на Конституційних засадах.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення про задоволення позову.

Враховуючи клопотання сторін про розгляд справи за їх відсутністю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 04 травня 2017 року від ОСОБА_1 на урядову телефонну «гарячу лінію» надійшло звернення за №ЗА-6848596, в якому він просив підтвердити на відповідність санітарним нормам стан вбиральні на території автобусної станції м. Татарбунари. Дане звернення було адресоване Татарбунарській міській раді Одеської області, в особі міського голови.

Як зазначає позивач, 19 травня 2017 року він отримав лист від Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про те, що його звернення направлено для розгляду на засідання комісії з питань будівництва, управління комунальною власністю, транспорту та зв'язку Татарбунарської міської ради, яке планується провести наприкінці травня 2017 року (а.с.2).

Не отримавши відповіді по суті свого звернення, 31 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В процесі судового розгляду справи, комісія з питань будівництва, управління комунальною власністю, транспорту та зв'язку Татарбунарської міської ради 7-ого скликання на своєму засіданні, 06 червня 2017 року розглянула заяву ОСОБА_1 щодо невідповідності санітарного стану вбиральні на автостанції в м. Татарбунари.

Оскільки, на думку комісії, вбиральня знаходиться в приватній власності, її санітарний стан не відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, тому за приналежністю звернення вирішено направити до профільних служб Антимонопольного комітету та санітарної служби (а.с.9).

Голова Татарбунарської міської ради Одеської області, листом від 09 червня 2017 року №3-345/599, повідомив ОСОБА_1 про прийняте, за його зверненням, рішення (а.с.16).

09 червня 2017 року, на виконання рішення комісії, відповідачем направлений лист за № 3-345/598 на адресу управління Держпродспоживслужби в Татарбунарському районі Одеської області для перевірки скарги ОСОБА_1 про санітарний стан вбиральні на території автостанції «Татарбунари» (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що права ОСОБА_1 з боку Татарбунарської міської ради не були порушені, оскільки він безпосередньо не звертався до даного суб'єкта владних повноважень з будь-якими заявами.

Вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 25 000 грн., на думку суду першої інстанції, також не знайшла підстав для її задоволення, оскільки позивач не надав обґрунтованих пояснень та відповідних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, з наступних підстав.

Спірні правовідносини, які виникли в даній справі регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частина 4, 5 цієї статті передбачають, що звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення, оформленого належним чином і поданого у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Процитовані судом законодавчі норми дають підстави для висновку про обов'язковість органу місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви надати відповідь не пізніше місяця від дня її надходження.

Відповідь повинна бути об'єктивною, містити факти перевірки, поставлених у звернені питань.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що позивач не звертався безпосередньо до Татарбунарської міської ради, а тому з її боку не порушувалися його права, є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_1 надійшла на урядову телефонну «гарячу лінію» 04 травня 2017 року та була адресована Татарбунарській міській раді, в особі міського голови.

Органом місцевого самоврядування, в порушенні ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», відповідь була надана лише 09 червня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не звернув уваги на вказані обставини справи та дійшов неправильного висновку про відсутність порушених прав позивача.

З огляду на викладене, є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність Татарбунарської міської ради, що виразилася у ненаданні відповіді по суті його звернення, у строк передбачений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Проте, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача надати відповідь по суті звернення, не може бути задоволена, оскільки станом на момент судового розгляду спору така відповідь була надана 09 червня 2017 року за №3-345/599.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 також вбачається, що судом першої інстанції не враховані положення статті 25 Закону України «Про звернення громадян» та не надана належна правова оцінка його доводам щодо спричинення йому моральної шкоди.

Вважаючи такі доводи необґрунтованими, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти, зокрема, втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, у тому числі: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, судом апеляційної інстанції не встановлено, що моральні страждання позивача були пов'язані з переліченими вище критеріями.

Позивач взагалі не зазначив, у чому він зазнав моральні страждання у зв'язку з бездіяльністю відповідача.

За таких обставин справи, дана позовна вимога також не може бути задоволена.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції є порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 липня 2017 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Татарбунарської міської ради Одеської області, що виразилася у ненаданні ОСОБА_1 відповіді по суті його заяви від 04 травня 2017 року, у строк передбачений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова