Справа № 826/14478/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/14478/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М.., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД»
доГоловного управління ДФС у Київській області
проскасування наказу про проведення перевірки,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» (далі по тексту - позивач, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі по тексту - відповідач), в якому просило: 1) визнати протиправним та скасувати наказ про проведення фактичних перевірок ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» від 26.10.2017 року №1939.

В судовому засіданні представники позивача Залунін К.В., Ебубікірова Е.Я., позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам, встановленим ст. 81 Податкового кодексу України.

Представник відповідача Савенко О.Ю. проти позову заперечував, про що подав письмові заперечення на позов, вважає наказ законним, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2017 року заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Кучеренко О.Є. прийнято оскаржуваний наказ №1939 «Про проведення фактичних перевірок» з метою організації контролю за діяльністю суб'єктів господарювання сфери виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як убачається зі змісту оскаржуваного наказу №1939 від 26 жовтня 2017 року, останній прийнятий відповідно до вимог ст.ст. 20, 75, 80 Податкового кодексу України.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 81 Податкового кодексу України, та відмовився допустити посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у зв'язку з невідповідністю вказаного документа вимогам п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Обставина недопуску відповідача до проведення перевірки підтверджується належним чином завіреною копією акту про відмову в допуску до фактичної перевірки від 08 листопада 2017 року, яким позивач засвідчив відмову в допуску до фактичної перевірки ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що проводилась на підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 26 жовтня 2017 року.

Вказаний акт про відмову в допуску до фактичної перевірки від 08 листопада 2017 року в той же день було направлено позивачем на адресу Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується фіскальним чеком №6415 від 08 листопада 2017 року (а.с. 13).

За таких обставин позивач, не погоджуючись із винесеним Головним управлінням ДФС у Київській області наказом №1939 від 26 жовтня 2017 року «Про проведення фактичних перевірок», оскаржив його до суду та просив скасувати вищевказаний наказ.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

По своїй правовій природі оскаржуваний наказ є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке впливає на права, інтереси та обов'язки позивача у справі, а тому позовні вимоги щодо його скасування підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 ПК України визначені обов'язки контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень у тому числі наказів про проведення позапланової, фактичних перевірок, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.п. 80.1, 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності обставин, визначених цим Кодексом:

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 ПК України.

Відповідно до п. 80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення перевірки.

Вимоги до оформлення наказу на проведення перевірки визначено в п.81.1 ПК України, відповідно до якого в наказі зазначаються: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судом встановлено, що наказ №1939 від 26 жовтня 2017 року не відповідає вимогам, що містяться в п.81.1 ПК України, а саме, даний акт індивідуальної дії не містить в собі найменування та реквізити суб'єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться; дата початку і тривалість перевірки; період діяльності, який буде перевірятися.

Крім того, приписами п. 2.4.1. Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України зазначено, що накази, розпорядження видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності ДФС, адміністративно-господарських, фінансових або кадрових питань.

У п. 2.3.20. Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України вказано, що додатки до документів, крім додатків до супровідних листів, складаються з метою доповнення, пояснення окремих питань документа або документа в цілому.

Таким чином, у разі якщо наказ потребує доповнення або викладення якихось об'ємних питань, то вони можуть бути викладені у додатках до нього.

При наданні службового документа та якщо немає необхідності в копії всього документа (додатку) оформлюється витяг зі службового документа (додатку).

Відповідно до п. 3.17 ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення» витяг зі службового документа - засвідчена копія частини тексту службового документа.

Згідно з п. 3.16 ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення» засвідчена копія (службового документа) - копія службового документа, що містить реквізити, які в окремих випадках надають їй юридичної сили оригіналу.

Документи, що надсилаються підприємствам, установам, організаціям, громадянам, підписуються Головою та заступниками Голови ДФС згідно з розподілом обов'язків або керівниками структурних підрозділів (у межах норм чинного законодавства) відповідно до їх повноважень.

Згідно з п. 2.3.27. Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України підпис складається з найменування посади особи, яка підписує документ (повного - якщо документ надрукований не на бланку, скороченого - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалів (ініціалу імені) і прізвища.

Отже, витяг зі службового документа (додаток до наказу) являється засвідченою копію частини тексту службового документа (додатка), який повинен бути оформлений з дотриманням таких вимог: у назві документа зазначається: «витяг з протоколу» «витяг з додатку»; відтворюється вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляється відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

Таким чином, наданий позивачу додаток до наказу №1939 від 26 жовтня 2017 року виготовлено з порушенням вимог щодо формування витягу з службового документа, закріплених в Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України та ДСТУ.

Враховуючи вищевказане, оскільки нормою п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено вичерпний перелік інформації, що має міститись в наказі на проведення перевірки, а пред'явлення наказу, що оформлений з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки, то суд приходить до висновку, що відсутність в наказі істотних реквізитів, як «найменування та реквізити суб'єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться»; «дата початку і тривалість перевірки»; «період діяльності, який буде перевірятися», є достатньої підставою для висновку про те, що наказ №1939 від 26 жовтня 2017 року не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, як наслідок, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 24.12.2010 №21-25а10, у разі коли платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Тобто саме на етапі допуску до перевірки платник податків може постановити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ про проведення фактичних перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» від 26.10.2017 №1939, складений Головним управлінням ДФС у Київській області.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн. (одна тисяча шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко