Справа № 595/806/17-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9066/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представників третьої особи ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Переволоцької сільської ради Бучацького району, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Переволоцької сільської ради Бучацького району про визнання незаконним та скасування рішення Переволоцької сільської ради №143 від 27.06.2012 року про вилучення земельної ділянки ОСОБА_5 та переведення її у землі запасу.

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_3 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оскаржуване рішення прийняте сесією сільської ради поза межами процедури прийняття рішень, так як на розгляд сесії сільської ради не виносилось і не обговорювалось депутатами перед голосуванням. Зазначає, що існують докази, які свідчать про те, що померлий ОСОБА_5 не писав заяву про відмову від земельної ділянки, а тому вона, як його спадкоємець, має право і на цю частину земельної ділянки. Крім того, зміна цільового призначення земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва на ділянку, що призначена для проїзду, порушує її права, оскільки проїзд поруч із її житловим будинком створюватиме шум та запилення її господарства.

Під час апеляційного розгляду представники третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників третьої особи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Переволоцької сільської ради від 27.06.2012 року №143 вилучено у ОСОБА_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, земельну ділянку площею 0,02 га, яка знаходиться в с.Переволока по вул. Гудзовій і переведено її в землі запасу для громадського призначення (проїзду до земельних ділянок).

З оспорюваного рішення також вбачається, що вилучення цієї земельної ділянки відбулося за згодою ОСОБА_5 на підставі його заяви, поданої Переволоцькій сільській раді 03.05.2012 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 помер 29.12.2012 року і ОСОБА_3 є його спадкоємцем. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2013 року ОСОБА_3 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Гудзова,27 у с.Переволока Бучацького району Тернопільської області.

Рішенням Переволоцької сільської ради №119 від 28.04.2017 року визнано таким, що втратило чинність рішення Переволоцької сільської ради №143 від 12.06.2102 року у звязку з низкою порушень законодавства при його розгляді і відсутністю документації із землеустрою.

Таким чином, оскаржуване рішення було визнане відповідачем Переволоцькою сільською радою таким, що втратило чинність.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Переволоцької сільської ради №119 від 28.04.2017 року позивач ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,0215 га на умовах надання у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Переволоцької сільської ради №143 від 27.06.2012 року про вилучення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 прийняте в межах повноважень сільської ради та у спосіб, передбачений законом. Крім того, зазначене рішення не порушує жодних прав позивача ОСОБА_3

З такими висновками суду погоджується апеляційний суд та зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влад, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Вказане право є первинним диспозитивним правом в адміністративному процесі, тобто правом, яким особа розпоряджається на власний розсуд.

За загальним правилом, право на судовий захист належить особі, яка вважає своє право, свободу чи інтерес порушеним. З цією метою адміністративний суд повинен встановити чи порушене право чи інтерес особи, яка звертається за судовим захистом, у звязку із прийнятим рішенням чи вчиненням дій субєктом владних повноважень.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір про правомірність рішення субєкта владних повноважень, адміністративний суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі, тобто, наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту порушення або оспорення прав чи інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є для суду обов'язковим.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини першої статті 17 КАС України).

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення або дії, які породжують безпосередньо для позивача права чи обов'язки.

Як вбачається із оскаржуваного рішення Переволоцької сільської ради №143 від 27.06.2012 року, таке стосується права іншої особи - ОСОБА_5, який помер 29.12.2012 року, на розпорядження земельною ділянкою, яка належала йому на праві власності.

Як встановлено, ОСОБА_5 за життя розпорядився своїм правом на землю, відмовившись від земельної ділянки, а тому, права та обовязки щодо оскаржуваного рішення виникли лише між ОСОБА_5 і Переволоцькою сільською радою.

Таким чином, відсутність у ОСОБА_3 прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням , не породжує для неї права на захист.

Вказана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в судовому рішенні від 18.10.2015 року, яке з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України, є обовязковим для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах

Покликання апелянта на те, що рішенням Переволоцької сільської ради №143 від 27.06.2012 року про вилучення земельної ділянки гр. ОСОБА_5, порушені її права на користування належним їй будинковолодінням до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки такому випадку ОСОБА_3, як власник будинковолодіння і земельної ділянки, має право звертатися про усунення перешкод у користуванні належним їй майном чи про відшкодування завданої їй шкоди.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року у справі № 595/806/17-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8

Ухвала складена в повному обсязі 01.12.2017 року