Справа № 826/17433/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2017 року № 826/17433/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі - також позивач)

до Головного управління Національної поліції у м.Києві (далі - також

відповідач)

про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м.Києві від 20.05.2015 № 291 о/с про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м.Києві від 17.06.2016 № 547 о/с про звільнення з органів поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського управління Головного управління Національної поліції України у м.Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м.Києві на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Позовні вимоги вмотивовано протиправним звільненням позивача зі служби в поліції відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який станом на час його звільнення Верховною Радою України не прийнятий. Окрім того, позивач вказує, що відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому встановлення його причетності до вчинення кримінального правопорушення можливе лише в рамках кримінального провадження та після прийняття остаточного рішення у кримінальній справі. Тоді й має вирішуватися питання про звільнення позивача за вчинений дисциплінарний проступок.

Відповідач щодо позову заперечив, стверджуючи про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», дія якого до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» поширюється на поліцейських. Зазначає про співмірність накладеного на позивача виду дисциплінарного стягнення із тяжкістю скоєного проступку, який дискредитує звання працівників органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, з 2004 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом т.в.о.начальника Головного управління поліції у місті Києві від 07.11.2015 №10 о/с позивача призначено на посаду слідчого управління поліції в Дніпровському районі Головного управління Національної поліції у м.Києві з присвоєнням спеціального звання капітана поліції.

24.03.2016 за зверненням ОСОБА_2 слідчим в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва старшим радником юстиції Надідом О.В. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

11.04.2016 працівниками Служби безпеки України разом із працівниками управління внутрішньої безпеки у м.Києві Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та прокуратури міста Києва затримано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві капітана поліції ОСОБА_1 під час отримання ним неправомірної вигоди.

Прокуратурою міста Києва ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України та затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.04.2016:

- відносно ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах шістдесяти діб до 07.06.2016 та визначено заставу в розмірі 35 мінімальних розмірі заробітної плати, що становить 48 230,00 грн.;

- ОСОБА_1 відсторонено від посади слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві у межах двох місяців, а саме до 07.06.2016.

18.04.2016 ОСОБА_1 звільнено з Київського слідчого ізолятора №13 у зв'язку із внесенням застави.

З метою з'ясування усіх обставин за фактом внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за №0000301 про факт отримання неправомірної вигоди слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві капітаном поліції ОСОБА_1, наказом Головного управління поліції у м.Києві від 20.04.2016 №330 призначено службове розслідування.

Наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві від 16.05.2016 №466 о/с ОСОБА_1 відсторонено від посади на строк до 07.06.2016 включно на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №755/5501/16-к.

Наказом Головного управління Національної поліції у м.Києвів від 17.05.2016 №444 о/с по Дніпровському управлінню поліції позивача звільнено з посади слідчого (вважати відстороненим від займаної посади на строк до 07.06.2016 включно) на підставі рапорта ОСОБА_1 від 23.03.2016 та ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13.04.2016 (справа №755/5501/16-к).

Результати службового розслідування оформлені висновком від 20.05.2016.

При проведенні службового розслідування встановлено, що у провадженні слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві капітана поліції ОСОБА_1 перебувало кримінальне провадження №40003720 від 17.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України по факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні позивач висунув ОСОБА_2 вимогу щодо передачі його грошових коштів за прийняття рішення про повернення автомобіля та непритягнення до кримінальної відповідальності.

24.03.2016 за зверненням ОСОБА_2 прокуратурою міста Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 за ознаками кримінального правопорушенняя, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Після отримання незаконної грошової винагороди від ОСОБА_2 позивача було затримано співробітниками Служби безпеки України, прокуратури міста Києва, управління внутрішньої безпеки в місті Києві Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та прокуратури міста Києва.

У письмовому пояснені від 11.05.2016, відібраному у нього в ході службового розслідування, ОСОБА_1 заперечив факт вимагання та отримання неправомірної грошової винагороди та свою причетність до грошей, виявлених під диваном під час обшуку в його кабінеті, стверджуючи про фальсифікацію матеріалів стосовно нього.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві капітан поліції ОСОБА_1, діючи всупереч інтересам служби, вступив у неділові стосунки з ОСОБА_2 та отримав від нього незаконну грошову винагороду. Указана надзвичайна подія стала можливою внаслідок свідомого ігнорування ОСОБА_1 вимог абзацу 1 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 4 розділу 3 та розділу 7 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 № 155. За вчинений дисциплінарний проступок начальникову Головного управління Національно поліції у м.Києві рекомендовано накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 1 наказу Головного управління Національної поліції у м.Києві від 20.05.2016 №291 о/с за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог абзацу 2 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 4 розділу 3 та розділу 7 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 № 155, що призвело до отримання незаконної грошової винагороди, на слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з поліції.

Вищевказаний наказ реалізовано наказом Головного управління Національної поліції в м.Києві від 17.06.2016 № 547 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

З указаним наказом позивач ознайомлений 10.10.2016, що підтверджується його підписом на наказі.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі Закон №580-VIII), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Національна поліція України діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України ( частина перша статті 8 Закону №580-VIII).

Частиною першою статті 64 Закону №580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов'язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов'язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно зі статтею 19 Закону №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Аналогічні норми викладені у пунктах 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 114.

Відповідно до пункту 7.3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 №155, який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.07.2016, працівнику органів внутрішніх справ забороняється використовувати свої службові повноваження та по'вязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у зв'язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Згідно з частиною другою статі 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватись високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Державні службовці зобов'язані дотримуватись правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту 6 та 10 частини статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

- у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

Таким чином, законом визначено як дві різні самостійні підстави звільнення: звільнення у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, та звільнення у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-ІV (із наступними змінами).

При цьому судом встановлено, що у тексті наказу Головного управління Національної поліції у м.Києві від 17.06.2016 №547 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), міститься описка в частині повної назви Дисциплінарного статуту, оскільки фактично звільнення відбулося на підставі Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а не Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Тому доводи позивача про те, що його звільнено на підставі Дисциплінарного статуту Національно поліції України, який в установленому порядку не прийнятий Верховною Радою України, не заслуговують на увагу суду.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статті 14 Дисциплінарного статуту.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту регламентує порядок накладання дисциплінарних стягнень. Так, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція №230), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, по'вязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема, у разі:

- невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю (пп.2.2.1);

- реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення (пп.2.2.2);

- повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення (пп.2.2.3).

Відтак, відповідачем в установленому порядку призначено службове розслідування у зв'язку з надходженням інформації від інших правоохоронних органів щодо затримання позивача під час отримання неправомірної вигоди в рамках реалізації оперативної інформації у кримінальному провадженні №0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Факт наявності зазначеного кримінального провадження та його затримання співробітниками правоохоронних органів позивач не заперечував, поінформувавши суд, що станом на час розгляду цієї адміністративної справи кримінальне провадження №0000301 перебуває на стадії досудового розслідування, а також про відсутність вироку суду у цьому кримінальному провадженні.

Оцінюючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне зауважити, що повноваження слідчого органу досудового розслідування, порядок і процедура здійснення та документування слідчих (розшукових) дій чітко регламентовані нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини першої пункту 17 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України слідчий - службова особа органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних проваджень.

Згідно з частиною 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Закону, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відтак, взаємовідносини слідчого органу досудового розслідування з іншими учасниками кримінального провадження в позапроцесуальний спосіб за обставин, за яких 11.04.2016 було затримано ОСОБА_1, а саме отримання ним грошових коштів від особи, яка була учасником кримінального провадження, не відповідають приписам чинного законодавства, є свідченням наявності ознак корумпованої поведінки, що у подальшому стало підставою для відкриття кримінального провадження, а відтак - свідченням неналежного виконання позивачем службової дисципліни.

До того ж сам по собі факт затримання позивача правоохоронними органами та оголошення йому підозри у вчиненні злочину без сумніву підриває авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції, що є несумісним з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського та виключає можливість подальшого проходження служби в органах поліції.

При цьому не заслуговують на увагу суду доводи позивача про те, що він є потерпілим у кримінальному провадженні №0000165, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.09.2016, що пояснюється наступним.

З протоколу допиту від 26.10.2016 у згаданому кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_1 надав такі пояснення:

«В цей же день, приблизно о 18 год.00 хв. Гр.ОСОБА_2 прибув до мене в каб.№515 де я йому повідомив, що за фактом ДТП зареєстроване кримінальне провадження №0003720 за ч.1 ст.286 КК України. Під час розмови гр.ОСОБА_2, намагався схилити мене до неправомірної вигоди, щоби я натомість повернув йому вилучений автомобіль та документи на нього. В ході даної розмови, я повідомив йому, про те, що його дії є проти законними і підпадають під ознаки кримінального правопорушення.

11 квітня 2016, ОСОБА_2 приблизно -9-30 год. перебуваючи в моєму службовому кабінеті, знову почав провокувати мене на отримання незаконної винагороди та намагався покласти до моєї кишені грошові купюри.

Я в категоричній формі йому відмовив в отриманні зазначених грошових коштів та повідомив йому, про те, що змушений звернутися до відповідних компетентних органів та повідомити їх про його злочинні дії. Після цього ОСОБА_2, пішов у невідомому напрямку.

Про те ОСОБА_2 не реагував на мої застереження та наполягав на те щоб, я отримав, запропоновані ним кошти.

З метою викриття громадянина ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального правопорушення, я завів останнього до порожнього сусіднього кабінету та запропонував останньому яку суму коштів він хоче вручити мені за «вирішення питання» по закриттю кримінального провадження. ОСОБА_2 повідомив та показав мені суму у розмірі 11 000 тисяч грн. Я попросив його почекати деякий час в цьому кабінеті, нащо ОСОБА_2 погодився. І в цей час вийшов з сусіднього кабінету, де знаходився ОСОБА_2, та пішов до сходин, щоб зателефонувати до управління внутрішньої безпеки м.Києва та повідомити про злочин який вчиняється відносно мене.

Фізично зателефонувати мені не вдалося, оскільки був затриманий не відомими особами, як в подальшому стало відомо, що то були працівники УВБ та прокуратури».

Однак наведені пояснення ОСОБА_1 від 26.10.2016 відрізняються від пояснень, наданих ним 11.05.2016 у ході службового розслідування, в яких він лише заперечив факт вимагання та отримання неправомірної грошової винагороди та свою причетність до грошей, виявлених під диваном час обшуку в його кабінеті, стверджуючи про фальсифікацію матеріалів стосовно нього, і нічого не повідомляв про схиляння його ОСОБА_2 до отримання неправомірної вигоди. Водночас, за висновком суду, такі пояснення є додатковим підтвердженням взаємовідносин позивача як слідчого органу досудового розслідування з іншими учасниками кримінального провадження в позапроцесуальний спосіб, оскільки згідно з його поясненням йому неодноразово пропонувалось отримати незаконну грошову винагороду, про що він так і не повідомив в установленому порядку відповідні правоохоронні органи.

Також суд не бере до уваги твердження позивача стосовно того, що за відсутності обвинувального вироку суду, яким би його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, не може вирішуватись питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульований нормами Кримінального кодексу України, в той час як застосування дисциплінарної відповідальності регламентовано Дисциплінарним статутом. Підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності не є тотожними. При цьому, як зазначено вище по тексту постанови, згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Кримінальне провадження, що проводиться відносно позивача, не виключає наявності у його діях складу дисциплінарного проступку та не позбавляє відповідача можливості накладення дисциплінарного стягнення за його вчинення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що звільнення позивача зі служби за порушення службової дисципліни не пов'язане з вчиненням злочину. Отже, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Підсумовуючи викладене, враховуючи доведеність висновком службового розслідування вчинення позивачем дій, які не сумісні з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського, суд дійшов висновку про обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції саме на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки характер накладеного дисциплінарного стягнення відповідає ступеню вини і тяжкості вчиненого позивачем проступку.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова