Справа № 295/6239/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА
іменем України

"28" листопада 2017 р. Справа № 295/6239/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Капустинського М.М.
суддів: Моніча Б.С.
Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Шведюк М.М.,

представника апелянта, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "11" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними і скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі від 07.04.2017 року №35 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 10.01.2017 року інвалідності 2 групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням виплаченої раніше суми; зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 10.01.2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 року №975, з врахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України і звільнений в запас наказом командувача військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2004 року № 20-ПМ у зв`язку із скороченням штатів та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.08.2004 року №164 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , йому гарантовано право на отримання одноразової грошової допомоги, яким він скористався, подавши відповідну заяву. Однак відповідачем йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті відповідної одноразової допомоги як інваліду 2-ї групи.
Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 11.07.2017р. позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі від 07.04.2017 року №35 про відмову у призначенні мені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 10.01.2017 року інвалідності 2 групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням виплаченої раніше суми. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 10.01.2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 року №975, з врахуванням проведених виплат.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Вислухавши представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Як встановлено судом, позивач проходив військову службу в Збройних Силах України і звільнений в запас наказом командувача військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2004 року №20-ПМ у зв`язку із скороченням штатів та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.08.2004 року №164 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
07 січня 1993 року під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав травму, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 23.01.1993 року, в якій проходив військову службу.
Як слідує з довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ №667488 від 04.12.2013 року позивачу було встановлено 3 групу інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с.9).
Як інвалід 3 групи, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, на той час мав право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499.
В 2015 році позивач отримав від відповідача одноразову грошову допомогу в сумі 29908,44 грн..
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 901459 від 24.01.2017 року позивачу була встановлена 2 група інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с.10).
Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку травми та її наслідків з виконанням обов`язків військової служби підтверджено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (а.с.15).
01.03.2017 року позивач звернувся до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи з 10.01.2017 року, яка була скерована в подальшому до МОУ, проте рішенням комісії МОУ від 07.04.2017 року відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 24.01.2017р., незалежно від часу, що минув після звільнення його з військової служби та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 вищенаведеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Статтею 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Частинами 2, 4 ст.163 наведеного Закону передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
В силу ч.9 ст.163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка прийнята відповідно до п.2 ст.162, п.9 ст.163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Згідно п.1 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Підпунктом 2 п.6 наведеного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:
120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Разом з тим, п.8 вищезазначеного Порядку передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
Як вбачається з матеріалів справи, 3 групу інвалідності позивачу встановлено з 26 листопада 2013 року за наслідками первинного огляду 04 грудня 2013 року, в той час, як 2 групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 10 січня 2017 року за наслідками повторного огляду 24 січня 2017 року, тобто зі сплином передбаченого дворічного строку.
На час встановлення позивачу 3 групи інвалідності та виплати одноразової грошової допомоги пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, передбачено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Разом з тим, на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності (10 січня 2017 року), що є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, діяв Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , як інвалід 3 групи, отримав одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, встановлення вищої групи інвалідності відбулось більше ніж через два роки після первинного встановлення інвалідності та позивач звернувся за виплатою одноразової грошової допомоги саме на підставі Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у відповідача відсутні правові підстави для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми, а відмовляючи у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги позивачу, у якого відбулась зміна групи інвалідності у понад дворічний термін з часу первинного її встановлення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, дане питання законодавцем остаточно визначено та врегульовано Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, яким п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки 2 група інвалідності позивачу була встановлена після спливу дворічного строку, визначеного п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, є обґрунтованим, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду 2 групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.
При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним складом суду.
Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач звертається з вимогами до Міністерства оборони України, при цьому, предметом спору є призначення й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю передбачену статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка належить до соціальних виплат.
Зважаючи на наведені положення, саме місцевим загальним судам як адміністративним судам за п.4 частини першої ст.18 КАС України належить розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги.
Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.
Колегія суддів вважає, що оскільки даний спір виник з приводу призначення соціальних виплат та допомоги, тому його слід розглядати місцевим загальним судом як адміністративним, суддею одноособово.
Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.
Враховуючи наведене, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "11" липня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "01" грудня 2017 р.