Справа № 361/6001/17
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 361/6001/17
провадження № 2-а/361/597/17
Постанова

Іменем України

20 листопада 2017 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши у приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області в порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії, інвалідом II групи з захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, має право на відповідні пільги, встановлені законодавством України.

У період з 04.06.1988 р. по 30.06.1988 р. на підставі наказу УВС Київської області № 50 від 10.06.1988 р. він проходив службу на посаді міліціонера-водія стройового підрозділу Чорнобильського РВВС у званні «молодший сержант міліції». Проживав і працював у зоні відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи, і де під впливом іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом.

Перебуває на обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує з 01.01.2012 р. пенсію у мінімальному розмірі, без врахування довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

Після розсекречення ряду нормативних актів колишнього СРСР він дізнався про порушення своїх прав та звернувся до суду.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2017 р. у справі №361/1001/17, що набрала законної сили 04.05.2017 р., визнано протиправними дії відділу зони ЧАЕС ГУМВС України в Київській області та зобов'язано включити у довідку про його заробітну плату за червень 1988 року за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС разом із заробітною платою в сумі 240 крб., премію у розмірі 500 крб. і добові у розмірі 84 крб. та надати йому довідку із включенням до неї зазначених сум у загальному розмірі 824 крб.

На виконання постанови суду відділом зони ЧАЕС ГУМВС України в Київській області позивачу видано довідку № 89 від 25.07.2017 р., згідно якої розмір фактичної заробітної плати за роботу у зоні відчуження, з якої визначається пенсія, становить 824 крб. При цьому, до сум грошового забезпечення за роботу у зоні відчуження за червень 1988 року, крім заробітної плати у подвійному розмірі 240 крб., включено премію у розмірі 500 крб. та добові 84 крб.

02 серпня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з урахуванням сум грошового забезпечення 824 крб., у тому числі заробітку 240 крб., премії у розмірі 500 крб. та добових 84 крб., одержаних за роботу в зоні відчуження за червень 1988 року.

Однак, УПФУ листом від 03.08.2017 р. № 597/П-01 та рішенням від 18.08.2017 р., надісланим з листом від 28.08.2017 р. № 8926/03, у перерахунку пенсії позивачу відмовлено, мотивуючи поряд з іншим тим, що зазначена в довідці заробітна плата начебто йому не була виплачена, а лише нарахована на виконання постанови суду.

Таку відмову позивач вважає протиправною.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати протиправною відмову Броварського об'єднаного управління ПФУ Київської області, оформлену листом від 03.08.2017 р. № 597/П-01, щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії із заробітної плати, згідно довідки № 89 від 25.07.2017 р., виданої відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області, визнати незаконним та скасувати колегіальне рішення Броварського об'єднаного управління ПФУ Київської області від 18.08.2017 р. про відмову в перерахунку пенсії відповідно до довідки про грошове забезпечення в зоні ЧАЕС за червень 1988 року № 89 від 25.07.2017 р., виданої відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській област та зобов'язати Броварське об'єднане управління ПФУ Київської області провести перерахунок та виплачувати позивачу пенсію із суми заробітної плати за червень 1988 року у розмірі 824,00 крб., відповідно до довідки № 89 від 25.07.2017 р. про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження, виданої відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області, з урахуванням відомостей про фактично отримане грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження, з якого визначається пенсія та яке складається з грошового забезпечення в розмірі 240 крб., премії у розмірі 500 крб. та добових у розмірі 84 крб., отриманих ним під час виконання службових обов'язків у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за червень 1988 року, та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 серпня 2017 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

16 листопада 2017 року до суду надійшло заперечення від Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на адміністративний позов, в якому відповідач зазначав, що вимоги до Броварського об'єднаного управління ПФ Київської області є передчасними та необгрунтованими.

Позивач не надав до суду жодного документального підтвердження виплати та хоча б нарахування йому заробітної плати в сумі 824 крб. за період червня 1988 року. При цьому, в позовних вимогах останній стверджує, не довівши цього, що дана сума - заробітна плата, одержана за роботу в зоні ЧАЕС.

Проаналізувавши та оцінивши довідки про фактичний розмір нарахованої та отриманої заробітної плати, в яких містяться відомості лише про той факт, що ОСОБА_1 отримав за період роботи в зоні заробітну плату в сумі 240 крб. При цьому, не вказано, що саме входило до складових даної заробітної плати. Дані про його фактичне грошове утримання вкрай суперечать з його позовними вимогами.

Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, та вкаладкою до нього НОМЕР_2, інвалідом II групи з захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, має право на відповідні пільги, встановлені законодавством України (а.с.5).

У період з 04.06.1988 р. по 30.06.1988 р. на підставі наказу УВС Київської області № 50 від 10.06.1988 р. він проходив службу на посаді міліціонера-водія стройового підрозділу Чорнобильського РВВС у званні «молодший сержант міліції». Проживав і працював у зоні відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи, і де під впливом іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом (а.с.6,7,8).

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» № 796- XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2017 р. у справі №361/1001/17, що набрала законної сили 04.05.2017 р., визнано протиправними дії відділу зони ЧАЕС ГУМВС України в Київській області та зобов'язано включити у довідку про заробітну плату позивача ОСОБА_1 за червень 1988 року за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС разом із заробітною платою в сумі 240 крб., премію у розмірі 500 крб. і добові у розмірі 84 крб. та надати позивачу ОСОБА_1 довідку із включенням до неї зазначених сум у загальному розмірі 824 крб. (а.с.10-11).

На виконання постанови суду відділом зони ЧАЕС ГУМВС України в Київській області позивачу ОСОБА_1 видано довідку №89 від 25.07.2017 р., згідно якої розмір фактичної заробітної плати за роботу у зоні відчуження, з якої визначається пенсія, становить 824 крб. При цьому, до сум грошового забезпечення за роботу у зоні відчуження за червень 1988 року, крім заробітної плати у подвійному розмірі 240 крб., включено премію у розмірі 500 крб. та добові 84 крб. (а.с.12,13).

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751, якщо підприємством було невірно нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження, то підприємство на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством, розраховану таким чином заробітну плату не індексують і не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії.

Таким чином, обставини щодо періоду роботи у зоні відчуження у 1988 році з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, населений пункт, де працював позивач ОСОБА_1 та виконував такі роботи, а також розмір виплаченої йому заробітної плати за таку роботу відображені в первинних документах та встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому такі обставини не потребують доказування.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

02 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок призначеної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з урахуванням сум грошового забезпечення 824 крб., у тому числі заробітку 240 крб., премії у розмірі 500 крб. та добових 84 крб., одержаних за роботу в зоні відчуження за червень 1988 року (а.с.14).

Згідно листа від 03.08.2017 р. № 597/П-01 та рішення від 18.08.2017 р., надісланим з листом від 28.08.2017 р. № 8926/03, Броварським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області у перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1 відмовлено, оскільки зазначена в довідці заробітна плата останньому не була виплачена, а лише нарахована на виконання постанови суду (а.с.15,16).

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, реєстрація ратифікації Україною 04 серпня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання рахувати заробітною платою будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 2 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.

Відповідно до довідки № 89 від 25 липня 2017 року, розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1988 році становить 824 крб., що не перевищує 3 тис. крб.

Рішенням Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на викладене, довідка від 25.07.2017р. № 89 відповідає всім вимогам чинного законодавства та відповідач Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області неправомірно вимагає доказів отримання позивачем ОСОБА_1 премії, оскільки відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 р. № 09-3751, якщо підприємством було невірно нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження, то підприємство на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством, розраховану таким чином заробітну плату не індексують і не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії.

Згідно постанов Верховного Суду України від 31.05.2016 року по справі № 826/11379/14, від 10.05.2016 року по справі № п/800/362/15, від 20.04.2016 року по справі № 826/16796/14, від 12.04.2016 року по справі № 813/7851/13- а, від 01.03.2016 року по справі № 826/4860/13-а, від 03.02.2016 року по справі № 826/72/15, від 02.02.2016 року по справі № 804/14800/14, від 24.11.2015 року по справі № 816/1229/14 (21-3669а15), від 17.11.2015 року по справі № 2а-18442/11/2670, від 16.09.2015 року по справі № 826/4418/14 (21- 1465а15), встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У частині першій статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наданим Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення». Так, відповідно до п.3 Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2016 р., № 5, ст. 50) слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Згідно з вимогами п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2000 КСУ від 19 квітня 2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Вищий адміністративний суд в своєму рішенні від 16 лютого 2016 року у справі К/800/44884/15 наголосив про недопущення з боку держави в особі Пенсійного фонду обмеження розміру пенсій, призначених до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Згідно ч. 4. ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Оскільки позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою 02 серпня 2017 року, то перерахунок у даному випадку необхідно провести з 01 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Наведені відповідачем заперечення по суті даного позову є необґрунтованими жодними доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 86, 99, 100, 159 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, оформлену листом від 03.08.2017 р. № 597/П-01, щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії із заробітної плати, згідно довідки № 89 від 25.07.2017 р., виданої відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області.

Визнати незаконним та скасувати колегіальне рішення Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 18.08.2017 р. про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки про грошове забезпечення в зоні ЧАЕС за червень 1988 року № 89 від 25.07.2017 р., виданої відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області.

Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію із суми заробітної плати за червень 1988 року у розмірі 824,00 крб., відповідно до довідки №89 від 25.07.2017 р. про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження, виданої відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України в Київській області, з урахуванням відомостей про фактично отримане грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження, з якого визначається пенсія та яке складається з грошового забезпечення в розмірі 240 крб., премії у розмірі 500 крб. та добових у розмірі 84 крб., отриманих ним під час виконання службових обов'язків у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за червень 1988 року, та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 серпня 2017 року.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сердинський В. С.