Справа № 823/1235/17
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Кропивницький Справа № 823/1235/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А., за участю секретаря судового засідання Гловацької О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Смілянське автотранспортне підприємство 17128" до управління Укртрансбезпеки у Черкаській області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Смілянське автотранспортне підприємство 17128" (надалі - ПрАТ "Смілянське АТП 17128") звернулося до суду з позовом до управління Укртрансбезпеки у Черкаській області про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів.

Позов мотивовано тим, що постановами начальника управління Укртрансбезпеки у Черкаській області №СА002640 від 21.02.2017 року, №СА002648 від 01.03.2017 року, №СА002649 від 01.03.2017 року, №СА0220248 від 16.05.2017 року до ПрАТ "Смілянське АТП 17128" застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафів у сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні пасажирських перевезень за маршрутами "Сміла-Березняки", "Сміла-Куцівка", "Умань-Сміла", "Умань-Черкаси". Позивач, заперечуючи виявлені порушення законодавства про автомобільний транспорт та посилаючись на порушення відповідачем Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, просить суд скасувати спірні постанови.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та надані у справу матеріали і документи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, у яких позов не визнав, посилаючись на те, що у ході рейдових перевірок транспортних засобів 31.01.2017 року, 07.02.2017 року, 27.04.2017 року встановлено факти надання позивачем послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", що зумовило застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів, передбачених абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Доводячи правомірність спірних постанов, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 21.11.2017 року на підставі статті 100 КАС України залишено без розгляду позовну заяву ПрАТ "Смілянське АТП 17128" в частині вимог про скасування постанов №СА002640 від 21.02.2017 року, №СА002648 від 01.03.2017 року, №СА002649 від 01.03.2017 року.

Вирішуючи по суті спір в частині позовної вимоги про скасування постанови №СА0220248 від 16.05.2017 року, суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, встановив такі обставини.

Приватне акціонерне товариство "Смілянське автотранспортне підприємство 17128" зареєстровано як юридична особа, займається господарською діяльністю у сфері пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення (а.с. 13 - 16), на підставі ліцензії серії №517 від 09.08.2016 року, виданої Державною службою України з безпеки на транспорті, здійснює внутрішні перевезення пасажирів автобусами. (а.с. 7).

Посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Черкаській області відповідно до наказу №40 від 21.04.2017 року "Про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються органами Державної служби України з безпеки на транспорті", на підставі направлення на перевірку №029002 від 24.04.2017 року проведено рейдову перевірку транспортних засобів перевізників пасажирів та вантажів у м. Черкаси щодо додержання ними вимог чинного автотранспортного законодавства України. (а.с. 58, 65)

У ході рейдової перевірки 27.04.2017 року перевірено належний позивачеві автобус марки "Богдан" номерний знак НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2, та встановлено що він здійснює надання послуг з перевезення пасажирів транспортним засобом, не обладнаним діючим та повіреним тахографом. За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №СА 0221039 від 27.04.2017 року, яким зафіксовано виявлені порушення п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року №340, та п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року №385, а саме - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт": протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, тахокарт у кількості, що передбачена законодавством. (а.с. 152). Акт перевірки підписаний водієм ОСОБА_2, який у ньому виклав свої пояснення такого змісту: "тахографа нема, веду книжку".

Про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивача повідомлено через водія ОСОБА_2 під розписку (а.с. 146).

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальник управління Укртрансбезпеки у Черкаській області виніс постанову №СА0220248 від 16.05.2017 року, якою на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 цього Закону, до ПрАТ "Смілянське АТП 17128" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 1700 грн. (а.с. 24, 151)

Вказана постанова 18.05.2017 року направлена позивачу поштою та отримана ним 19.05.2017 року. (а.с. 85, 113, 114, 150).

Не погодившись з цією постановою, позивач 25.05.2017 року подав на неї скаргу до Державної служби України з безпеки на транспорті. (а.с. 115-117, 118) Скарга 30.05.2017 року отримана Державної служби України з безпеки на транспорті. (а.с. 118) Не отримавши відповіді про результати розгляду своєї скарги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність вказаної постанови, суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" (надалі - Закон).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Частиною 1 статті 29 Закону визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відповідно до частин 2, 3, 6, 7 статті 35 Закону послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні.

Автобусні маршрути за видами перевезень поділяються на: загального користування, спеціальних перевезень, нерегулярних перевезень.

Частиною 2 статті 30 Закону передбачено, що автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов'язаний зокрема: забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт; забезпечувати водіїв необхідною документацією.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так, згідно з частиною 2 статті 39 Закону документами для здійснення регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону водій автобуса зобов'язаний зокрема мати з собою і пред'являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Статтею 2 Закону передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Генеральна конференція Міжнародної організації праці 27.06.1979 року у м. Женева ухвалила Конвенцію №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті. Ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів. Ця Конвенція застосовується також, якщо в ній не передбачено іншого, до власників транспортних засобів, зайнятих професійно автомобільними перевезеннями, та до членів їхніх сімей, які не отримують заробітної плати, коли вони працюють водіями.

Відповідно до статті 10 цієї Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами, установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 року №51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (надалі - Положення №340).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року №340 ця норма для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км набрала чинності з 01.06.2012 року, а на маршрутах протяжністю від 50 до 150 км набрала чинності з 01.06.2013 року.

Згідно з пунктом 7.1 Положення №340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція №385).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Ця Інструкція поширюється на суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

За визначенням, наведеним у пункті 1.4 розділу І Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Умови використання тахографів передбачені розділом III Інструкції №385.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу ІІІ Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов'язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

У судовому засіданні представник позивача визнав, що належний позивачеві автобус марки "Богдан" номерний знак НОМЕР_1, яким на момент перевірки здійснювалися регулярні пасажирські перевезення на міжміському автобусному маршруті "Умань-Черкаси", не був обладнаний тахографом, а відтак у водія були відсутні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, а також тахокарти. При цьому наполягав на тому, що оскільки у даному автобусі у зв'язку з його технічними характеристиками неможливо обладнати тахограф, тому водій автобуса вів індивідуальну контрольну книжку, як це передбачено пунктом 6.3 Положення №340, копія якої долучена до позову (а.с. 30)

Суд не погоджується з такими доводами, позаяк вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Дійсно, пунктом 6.3 Положення №340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Воднораз, системний аналіз приписів Положення №340 свідчить про те, що автобуси, що використовуються для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, з 01.06.2013 року обов'язково повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом.

Суд зазначає, що вимоги щодо обов'язкового обладнання транспортного засобу тахографом не поширюються на колісні транспортні засоби, які передбачені у пункті 1. 4 Положення №340. Також ця вимога не поширюються на колісні транспортні засоби, які не підпадають під критерії та характеристики, передбачені пунктом 6.3 Положення №340. Такі колісні транспортні засоби, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів, можуть (але не повинні) бути обладнані тахографами, або за їх відсутності - водій повинен вести індивідуальну контрольну книжку для обліку свого робочого часу і часу відпочинку.

Судом установлено, що ПрАТ "Смілянське АТП 17128" є автомобільним перевізником, який за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку, здійснює регулярні пасажирські перевезення на міжміському автобусному маршруті загального користування "Сміла-Умань-Черкаси". Протяжність рейсу за маршрутом "Сміла-Умань" становить 171 км, а протяжність зворотного рейсу за маршрутом "Умань - Черкаси - Сміла" становить 227,8 км. (а.с. 11).

Відтак, виходячи з режиму перевезення, виду сполучення автобусного маршруту та його протяжності, згідно з вимогами пункту 6.1 Положення №340 автобус, який використовується для цього перевезення, в обов'язковому порядку повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автобуса, крім оформлення документів, визначених абз.3 ч.2 ст.39 Закону, обов'язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (або картки водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом). Ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов'язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення лише автобус, що обладнаний тахографом, а водія - мати відповідні документи, які підтверджують його використання.

Однак, 27.04.2017 року позивач використовував для цього пасажирського перевезення автобус марки "Богдан" номерний знак НОМЕР_1, який не був обладнаний діючим та повіреним тахографом (а.с. 119, 120), а у його водія були відсутні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, а також тахокарти, наявність яких передбачена чинним законодавством, а саме Інструкцією №385.

Отже у судовому засіданні доведено факт вчинення позивачем господарського правопорушення - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 цього Закону, за що абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність автомобільного перевізника у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Позивачем не доведено, що при наданні 27.04.2017 року послуг з перевезення пасажирів автобусом марки "Богдан" номерний знак НОМЕР_1 на міжміському автобусному маршруті "Сміла - Умань - Черкаси", а саме на рейсі "Умань - Черкаси" протяжністю понад 50 км, ним як автомобільним перевізником забезпечено належну експлуатацію тагохрафа на цьому автобусі, а водієм оформлено документи, передбачені Інструкцією №385, що виключало б відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Щодо доводів представника позивача щодо того, що зазначений автобус через свої технічні характеристики не може бути обладнаний тахографом, суд відмічає, що ця обставина виключає можливість використання такого автобуса для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, а також для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км. Такий автобус може використовуватися для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю до 50 км, на міських та приміських автобусних маршрутах, за умови ведення водієм індивідуальної контрольної книжки.

Оцінюючи доводи позивача, щодо того, що перевірка проведена посадовими особами відповідача всупереч підпункту 4 пункту 5 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року №340 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури №29 від 01.07.2014 року), яким Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті доручено забезпечити здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 14, 17 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі - Порядок №1567).

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб'єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об'єкти, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Пунктом 12 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 5 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року №340 "Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів" (в редакції наказу Міністерства інфраструктури від 01.07.2014 року №29), Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті доручено зокрема забезпечити: 1) здійснення перевірок дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим цим наказом; 2) неухильне дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення заходів державного контролю на автомобільному транспорті; 3) здійснення планових, позапланових і рейдових перевірок виключно в межах переліку питань, визначених Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567; 4) здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Як установлено судом, перевірка транспортного засобу позивача, здійснена у ході рейдової перевірки 27.04.2017 року, проведена посадовими особами відповідача виключно з питань, передбачених пунктом 15 Порядку №1567, зокрема щодо наявності визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Виявлені порушення цієї норми були зафіксовані в акті перевірки, що стало підставою для застосування до позивача штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Натомість, згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами), становить самостійний склад господарського правопорушення, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. До такої відповідальності позивач не притягувався, оскільки він не здійснював міжнародні автомобільні перевезення.

Відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відтак, суд прийшов до висновку, що відповідачем при проведенні перевірки, оформлені її результатів та застосуванні адміністративно-господарського штрафу додержано вимоги чинного законодавства, порушень прав позивача у межах спірних правовідносин не встановлено.

Частинами 1, 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем доведено правомірність спірної постанови №СА0220248 від 16.05.2017 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, натомість позивачем не спростовано факт вчинення ним порушення законодавства про автомобільний транспорт, тому позовні вимоги про скасування спірної постанови задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що спір вирішено не на користь позивача, підстави для присудження йому судового збору, сплаченого при зверненні до суду, відсутні. Відповідачем судові витрати, передбачені ч.2 ст.94 КАС України, не понесені.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства "Смілянське автотранспортне підприємство 17128" про скасування постанови №СА0220248 від 16.05.2017 року відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш

Повний текст постанови складено 01.12.2017 року.