Справа № 265/5824/17
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/5824/17
Провадження №2-а/265/261/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

за участю секретаря Гусєвої К.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бірченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1, до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1, до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області (далі відповідач) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення дій. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона народилась 28.04.1945 року. Мешкала в селі Комінтернове Новоазовського району Донецької області до лютого 2015 року, коли була вимушена виїхати в зв'язку з постійними обстрілами на підконтрольну Україні територію, має статус внутрішньо переміщеної особи. Перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області як внутрішньо переміщена особа, що отримує пенсію.

Не отримавши пенсію за квітень 2017 року, вона звернулася із заявою до відповідача, на що отримала лист-відповідь від 02.08.2017, що виплата пенсії призупинена з 01.04.2017 на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією з УСЗН Кальміуського району Маріупольської міської ради.

З такими діями Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області позивачка не згодна, та посилаючись на ст. 8, 19, 46, 64, 92 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 1 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», п.5 Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275, ч. 2 ст.14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу із тероризмом», ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», практику Європейського суду з прав людини, вважала, що втручання у її приватне життя з боку відповідача було здійснено поза законом, припинення виплати їй пенсії здійснено поза процедурою, встановленою законом, так як з відповіді відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території. Вважала, що в діях відповідача вбачається дискримінація щодо неї за ознакою місця проживання, оскільки до інших громадян України, проживаючих на підконтрольній Україні території, такі вимоги не висуваються. У зв'язку з чим просила суд визнати протиправними та дискримінаційними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії, виплатити виниклу заборгованість.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутністю.

Представник позивача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Представник відповідача Бірченко М.С. проти позову заперечував. У письмових запереченнях вказував, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком з лютого 2015 року. Виплату пенсії переведено з Новоазовського РУПФУ Донецькій області, так як позивачка є внутрішньо переміщеною особою. З 01 квітня 2017 року виплата пенсії позивачці була зупинена, так як 13 квітня 2017 року Управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради була скасована Довідка про взяття позивачки на облік внутрішньо переміщеною особою. 21 червня 2017 року позивачка отримала нову Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № із відміткою про скасування попередньої Довідки за ознаками ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з вимогами п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 повторне призначення соціальних виплат можливе лише через шість місяців після такого припинення. Відтак дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці ОСОБА_3 представник відповідача вважає законним.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

З досліджених матеріалів справи, а саме: копії паспорту громадянина України та копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії пенсійного посвідчення, копії довідки від 21 червня 2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з відміткою про скасування попередньої довідки, відповіді Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з села Комінтернове Новоазовського району Донецької області і з лютого 2015 року отримує пенсію за віком в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, а з 01 квітня 2017 року виплата пенсії призупинена, і вказані обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції країни і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про зупинення з 01.04.2017. виплати пенсії позивачці ОСОБА_3 відповідачем суду не надано. Представник відповідача зазначив, що таке рішення у формі процесуального документу не приймалося.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено село Комінтернове Новоазовського району Донецької області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на положення Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII від 20.10.2014).

Однак, за положеннями Преабули вказаного Закону, цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону № 1706-VII від 20.10.2014 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, зазначений закон у відповідності з Конституцією України розділяє різні види державного забезпечення, а саме, пенсійне забезпечення від соціального страхування та соціальних послуг.

Натомість, Кабінет Міністрів України своєю постановою № 365 від 08.06.16 затвердив Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, в яких об'єднав у категорію соціальних виплат пенсії (щомісяче довічне грошове утримання), довічні державні стипендії, усі види соціальної допомоги та компенсацій, матеріальне забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг.

Жоден Закон України не містить визначення такої групи виплат як «соціальні виплати».

Закон України «Про соціальні послуги» встановлює, що соціальні послуги - це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем.

Згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

А Законом України «Про пенсійне забезпечення» (стаття 2) передбачені два види державних пенсій: а) трудові пенсії; б) соціальні пенсії.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 є отримувачем трудової пенсії за віком, в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області соціальні послуги/виплати не отримує.

Зупинення виплати пенсії позивачці відбулося без прийняття будь-якого рішення відповідачем на підставі повідомлення УСЗН Кальміуського району про скасування довідки через більш ніш 60-денне перебування особи за місцем постійного проживання, тобто на території, яка тимчасово не контролюється українською владою. Тобто, право на отримання пенсії (а не соціальної послуги (виплати, допомоги) стало залежним від місця проживання позивачки, яка є громадянкою України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що відповідач Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.04.2017 зупинив виплату пенсії позивачці, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачці сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язання поновити виплату їй пенсії та виплатити виниклу заборгованість підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158-163 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1, до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2).

Зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) та виплатити виниклу заборгованість.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.Г.Мельник