Справа № 348/2369/16-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8336/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року у справі № 348/2369/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

15.12.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. у розмірі 85 % середньомісячного заробітку державного службовця із січня 2012 р. по грудень 2016 р. з врахуванням усім виплат, з яких сплачені страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2017р. позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до 3акону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. в редакції від 01.01.2006 р.

Крім того, суд зобов'язав Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 01.01.2006 р., у розмірі 85 % середньомісячного заробітку державного службовця із окладу станом на 01.01.2017 р. та з урахуванням усіх виплат з травня 2016 р. по грудень 2016 р., з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, в тому числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби, виплати за вислугу років (за наявності), заохочувальних та інших компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум, виплатити призначену пенсію з 15.06.2016 р. та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.1 ст.41 КАС України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарг, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Надвірнянському обєднаному управлінні пенсійного фонду Івано-Франківської області, якому призначено пенсію по інвалідності ( III група ) з 14.05.2013 р. відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.04.2015 р. по 12.06.2015 р. позивачу пенсійний орган припинив виплату пенсії по інвалідності, в період роботи на посаді головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи.

В період з 13.06.2015 р. по 01.11.2015 р. ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

З 02.11.2015 р. по 30.06.2016 р. після припинення здійснення догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та відповідно виходу із відпустки, позивач продовжив працювати на державній службі, що підтверджено записом в трудовій книжці. В цей період пенсійний орган припинив виплату пенсії.

З 01.07.2016 р. у зв'язку із погіршенням стану здоровя позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та пенсійний орган призначив пенсію у розмірі 90 % від пенсії за віком.

01.04.2016 р. ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу контролю-перевірочної роботи Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. З 15.12.2016 р. позивач звільнений з роботи.

ОСОБА_1 02.12.2016 р. звернувся до пенсійного органу щодо призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р.

Проте, пенсійний орган листом № 364/Б-15 від 09.12.2016 р. повідомив позивача, що згідно чинного законодавства пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначаються.

Крім того, пенсійний орган на вимогу ОСОБА_1 видати довідку про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» надав довідку № 7602 від 09.12.2016 р. Проте, в даній довідці не враховано матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на соціально-побудові потреби, індексацію заробітної плати, преміювання та інші компенсаційні та заохочувальні виплати.

На час звернення позивача до суду загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 18 років 03 місяці 20 днів, в тому числі стаж державного службовця обчислений станом на 30.11.2016 р. становить 15 років, 03 місяці, 20 днів.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 16.12.1993 р.

Водночас, з 01.05.2016 р. набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 р.

На час набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. позивач працював на посаді державного службовця.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом на дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності (02.12.2016 року) регулюється статтею 90 та пунктом 10-12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу».

Пунктами 10-12 Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про державну службу» передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те що пенсійний орган зобовязаний призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. ( в редакції, що була чинна на момент встановлення інвалідності ), яка передбачає призначення пенсії по інвалідності для особи, яка припинила державну службу в розмірі 85 % від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Щодо врахування сум виплат, з яких були нараховані та сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в заробітну плату для обчислення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Із змісту ст.2 Закону України «Про оплату праці» видно, що в структуру заробітної плати входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

ч.2 статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та інші виплати та доходи входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток ( дохід ) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.05.2013 р. в справі № 21-125а/13, в якій визначено, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування враховується в заробіток ( дохід ) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того чи входять вони до структури заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, суми виплат, з яких були нараховані та сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробітну плату позивача для обчислення пенсії. Пенсійний орган відмовляючи позивачу в задоволенні заяви про призначення пенсії діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року у справі № 348/2369/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Суддя ОСОБА_3
Суддя ОСОБА_4
Суддя ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 27.11.2017 року.