Справа № 820/2986/17
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
30 листопада 2017 р. № 820/2986/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові за наявними в матеріалах справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України про визнання незаконною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського міського центру зайнятості (далі по тексту відповідач, ХМЦЗ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимога на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України (далі по тексту третя особа, Мінсоцполітики), в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості під час здійснення прийому ОСОБА_1 12 липня 2017 року, яка полягає у не сприянні ОСОБА_1 у підборі підходящої роботи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час прийому 12.07.2017 Харківський міський центр зайнятості не реалізував державну політику у сфері зайнятості населення, яка полягала в сприянні позивачу у підборі підходящої роботи. Відповідач лише запропонував йому відвідати ярмарку вакансій, яку проводила компанія «Велтлінер» і на цьому прийом був закінчений. Жодної вакансії підходящої роботи йому не запропоновано. Відмовившись підібрати позивачу підходящу роботу під час прийому відповідач також відмовився організувати підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці, у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення».У зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання представники позивача та відповідача прибули, надали до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи - Міністерства соціальної політики України, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Суд, на підставі ч.6 ст. 128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у письмовому провадженні, оскільки відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, визначені цією статтею, і прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутня потреба заслухати свідка чи експерта.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно до вимог статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, позивач має диплом спеціаліста ХНУ ім. В.Н. Каразіна зі спеціальності "Соціологія" та здобув кваліфікацію соціолога, викладача соціологічних дисциплін, а також диплом бакалавра ХНУВС за напрямом підготовки "Право".

29.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де був зареєстрований як такий, що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 00052.

Під час перебування на обліку позивач отримує соціальні послуги, передбачені чинним законодавством, а саме: консультаційні послуги з питань працевлаштування та реєстрації в службі зайнятості.

Згідно даних з бази ЕІАС.NЕТ останнім місцем роботи ОСОБА_1 є "Фахівець з питань зайнятості (хедхантер)" у Харківському міському центрі зайнятості.

Згідно ст. 43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України "Про зайнятість населення".

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про зайнятість населення" Держава гарантує у сфері зайнятості:

1) вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії;

2) одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства;

3) професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці;

4) професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці;

5) підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями;

6) безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку;

7) соціальний захист у разі настання безробіття;

8) захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення;

9) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено статус безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доході готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітті зобов`язані самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів з дотриманням письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов`язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про зайнятись населення" підходящою робота для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний. Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Так, судом встановлено, що наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 27.09.2016 № НТ160927 ОСОБА_1 наданий статус безробітного з 27.09.2016 та відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п.2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.п.2.7., 2.9. "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" призначена виплата допомоги по безробіттю з 04.10.2016 р. по 28.09.2017 р., у розмірі встановленому законодавством.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ознайомлений з витягом із статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" про права та обов`язки зареєстрованих безробітних та витягом із статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття" про права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, що підтверджується підписом ОСОБА_1 в додатку 1 до персональної картки - відвідування особою територіального органу та отримані послуги.

Як вбачається з копій журналу відвідувань центру зайнятості, надані послуги, рекомендації щодо сприянню працевлаштуванню, що є додатком до Персональної картки позивача, під час прийому 12.07.2017 р. з 10.00 год. по 13: 22 год. ОСОБА_1 до ХМЦЗ надав корінець з Центру соціальних служб для сім`ї і молоді з відмовою роботодавця у працевлаштуванні повістку з суду, як поважну причину не прибуття до центру зайнятості 11.07.2017 р. Відповідь на раніше отримане направлення № 0033002 на посаду агент страховий ПРАТ «СК «ВЕЛТЛІНЕР» позивач не надав через що провідним фахівцем з працевлаштування під час прийому було здійснено телефонний дзвінок до роботодавця з метою з`ясування обставин не відпрацювання даного направлення.

ОСОБА_1 з метою зустрічі з роботодавцем провідним фахівцем з працевлаштування було запропоновано відвідати 20.07.2017 р. о 10.00 ярмарку вакансій ПРАТ «СК «ВЕЛТЛІНЕР», яка було організовано на базі Харківського міського центру зайнятості.

В секторі самостійного пошуку роботи ОСОБА_1 підібрав собі вакансію ТОВ «АВТОКІТ Україна» на посаду директор комерційний. В телефонній розмові з роботодавцем провідним фахівцем з працевлаштування встановлено, що дана вакансія вже не актуальна.

Про надані послуги та результати їх проведення, які були внесені у додаток № 1 до персональної картки безробітного, позивач відмовився ставити підпис в додатку № 1.

Частиною 1 ст. 137 КАСУ передбачено, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв.

Як вбачається із заяви про зміну позовних вимог позивача від 01.11.2017 р. підставою виникнення спірних правовідносин став факт незгоди позивача з тим, що відповідач, з`ясувавши під час прийому, що підібрана позивачем вакансія не актуальна, зобов`язаний був вжити додаткових заходів, які б допомогли позивачу змінити своє соціальне становище, не запропонував іншу актуальну вакансію, яка для нього є підходящою роботою, не переглянув разом із відповідачем вакансії, які були заявлені роботодавцями.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про зайнятість населення" реалізація права на вибір місця, виду діяльності та роду занять здійснюється шляхом самостійного забезпечення особою своєї зайнятості чи звернення з метою працевлаштування до роботодавця або за сприяння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб`єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», зокрема, передбачено, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено. що до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать:

1) один з батьків або особа, яка їх замінює і:

має на утриманні дитину (дітей) віком до шести років;

виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину-інваліда;

утримує без одного з подружжя інваліда з дитинства (незалежно від віку) та/або інваліда I групи (незалежно від причини інвалідності);

2) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу;

3) особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування;

4) молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу;

5) особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" залишилося 10 і менше років;

6) інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

7) особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу;

8) учасники бойових дій, зазначені у пунктах 19 та 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Учасниками бойових дій, що мають право на додаткові гарантії працевлаштуванню у відповідності до п. 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII є військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України;

Учасниками бойових дій, що мають право на додаткові гарантії працевлаштуванню у відповідності до п. 20 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII є особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до ХМЦЗ за сприянням у працевлаштуванні шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи. Крім того, він не належить до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, встановлених ч. 1 ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення». Докази зворотнього матеріали справи не містять, а відтак позивач має право на сприяння у працевлаштуванні на загальних підставах.

Також з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що на додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, передбачених Законом позивач не має права, а тому твердження ОСОБА_1 в заяві про зміну позовних вимог від 01.11.2017 р. щодо обов`язку відповідача з вжиття додаткових заходів є безпідставними.

Натомість пунктом 3 частини 2 ст. 44 Закону № 5067 встановлено обов`язок зареєстрованих безробітних брати участь у заходах, пов`язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення, а відтак, в тому числі, й надана позивачу пропозиція щодо відвідування 20.07.2017 р. о 10.00 ярмарку вакансій ПРАТ «СК «ВЕЛТЛІНЕР», яку було організовано на базі Харківського міського центру зайнятості не може відноситися до бездіяльності відповідача та є обов`язком зареєстрованого безробітного взяти у ній участь.

Крім того, щодо твердження позивача про обов`язок ХМЦЗ переглядати разом із позивачем вакансії, які були заявлені роботодавцями, то суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено перегляду разом із безробітним вакансій, які були заявлені роботодавцями. Щодо цього, позивач не обґрунтував наявність такого обов`язку ХМЦЗ з посиланням на норми чинного законодавства України, а судом під час розгляду справи такого обов`язку відповідача не встановлено.

Суд зазначає, що дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Бездіяльність - пасивна поведінка відповідного суб`єкта.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем вчинені визначені законом дії щодо сприяння у працевлаштуванні позивача, а тому, твердження позивача про бездіяльність ХМЦЗ під час прийому 12.07.2017 року не знайшло свого підтвердження, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України про визнання незаконною бездіяльності - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.