Справа № 826/15445/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 грудня 2017 року м. Київ № 826/15445/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
доЦентральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України
провизнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України, якому просить:

- визнати незаконним самоправно встановлений Центральною поліклінікою Міністерства внутрішніх справ України позивачу діагноз на туберкульоз, не підтверджений протитуберкульозним закладом, який було подано до Міністерства внутрішніх справ України при №55/3-674 від 06.11.2009 для зняття з квартирної черги;

- зобов'язати Центральну поліклініку Міністерства внутрішніх справ України спростувати незаконно встановлений діагноз позивачу, подати до Міністерства внутрішніх справ України повідомлення про допущену помилку при встановленні діагнозу позивачу, врахувавши те, що туберкульоз у позивача не був вилікуваний, а в дійсності протікав в скритій формі і додатково пошкодив органи дихання, для поновлення черговості від 15.10.2008.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави, зокрема, для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, у контексті зазначених положень КАС України справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їхніх прав і обов'язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Розгляд спорів, які за своєю суттю не є публічно-правовими або в яких відсутній суб'єкт, що здійснює у спірних правовідносинах владні повноваження, не може здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є спір, в якому хоча б один суб'єкт виступає законодавчо уповноваженим владно керувати поведінкою інших суб'єктів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 висуває позовні вимоги до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у фактичній незгоді останнього з встановленим йому діагнозом.

З огляду на викладене слід зазначити, що ст. 270 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 271 ЦК України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Згідно зі ст.. 272 ЦК України, фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно і має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.

При цьому, у силу ст. 15 ЦК України, кожній особі гарантується право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст.276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст.276 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У контексті з вищевикладеним, слід зазначити, що у спірних відносинах Центральна поліклініка Міністерства внутрішніх справ України не здійснює владних управлінських функцій та не є суб'єктом владних повноважень або особою, якій делеговано виконання таких повноважень у розумінні положень КАС України.

Таким чином, даний спір виник між двома особами, які не є суб'єктами владних повноважень та між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як відносини влади і підпорядкування, керування одного суб'єкта поведінкою іншого.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не містять ознак публічно-правового спору, оскільки діями відповідача зачіпаються права позивача у сфері приватних правовідносин, захист яких, у силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 109 КАС України, є необхідним роз'яснити особі, яка звернулася з позовною заявою, що розгляд даної справи має здійснюватися судом цивільної юрисдикції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст.ст. 160, 165 КАС України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом з матеріалами позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження не допускається.

Ухвала набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок