Справа № 826/3739/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2017 року № 826/3739/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній»
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 13.12.2016 року

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2016 року, що призвело до збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 176664,04 грн., у тому числі 141331,23 грн. за податковим зобов'язанням та 35332,81 грн. штрафних (фінансових) санкцій; податкове повідомлення рішення № від 13.12.2016 року, що призвело до збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Податок на додану вартість на суму 360251,00 грн., у тому числі 240167,00 грн. за податковим зобов'язанням та 120057,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2016 року, яким встановлено зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1200835 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків Акту перевірки, прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню.

Представники Відповідача проти позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях на позовну заяву.

У відповідності до ст. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Співробітниками Головного управлінням ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Комод на Лівобережній» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року.

За результатами перевірки Контролюючим органом складено Акт перевірки № 491/26-15-14-02-02/33551208 від 25.11.2016 р. (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: пп.14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, п. 44.1 ст. 44, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 1200835 грн. за 2014 рік на суму 1200835 грн., та завищено від'ємне значення фінансового результату до оподаткування (збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності: за 2015 рік на суму 1200835 грн. (в т.ч. за 2014 рік на суму 1200835 грн.), за І квартал 2016 року на суму 1200835 грн. (в т.ч. за 2014 рік та за 2015 рік на суму 1200835 грн.); п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 240167 грн. за травень 2014 року; пп. 266.7.5 п. 266.7, пп. 266.10.1 (б), п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме: заниження сум податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на загальну суму 141331,23 грн.; пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 , з урахуванням вимог п. 137.3 ст. 137 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями). Заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб до бюджету за 2015 рік в сумі 13181,26 грн.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.12.2016 року: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 176664,04 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням 141331,23 грн. та за штрафними (фінансових) санкціями 35332,81 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 360251 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням 240167 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 120084 грн.; №, у зв'язку із чим зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1200835 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням, Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновки Відповідача про заниження позивачем суми податку на прибуток, ПДВ та відповідне завищення від'ємного значення ґрунтуються на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю Позивача та його контрагента - ТОВ "Бейкер Юніон".

В межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ "Комод на Лівобережній" та його контрагентом - ТОВ "Бейкер Юніон"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Судом встановлено, що між ТОВ "Комод на Лівобережній" (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ "Бейкер Юніон" (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір про надання рекламних послуг від 26.05.2014 року №26/05-2014 (надалі - Договір №26/05-2014).

У відповідності до п. 1.1 - п. 1.4 та п. 3.1 Договору №26/05-2014, за цим Договором, Виконавець зобов'язується надати Замовникові послуги з виготовлення та/або розповсюдження рекламної продукції Замовника (надалі - Послуги), а Замовник зобов'язується прийняти надані Послуги та оплатити їх вартість у повному обсязі та у встановлені строки. Рекламною продукцією за цим Договором є: рекламний аудіо ролик Замовника, що призначений для транслювання на спеціальних носіях реклами - радіостанціях ФМ-діапазону м. Києва. Назва та кількість радіостанцій, на яких Виконавець зобов'язується розмістити рекламні матеріали, тривалість та кількість транслювання та загальна вартість погоджуються Сторонами у окремих Додатках. Виконавець, в процесі надання Послуг за цим Договором, зобов'язується дотримуватися вимог Закону України «Про рекламу» та інших норм чинного законодавства України, що регулюють відносини у сфері рекламної діяльності. Виконавець має право: Отримувати від Замовника всю необхідну інформацію матеріали для надання Послуг, передбачених цим Договором. Відмовити Замовникові у виготовлені та/або розповсюдженні рекламної продукції, якщо вона не відповідає вимогам чинного законодавства України. Вимагати повної оплати за надані за цим Договором Послуги. Залучати третіх осіб для належного виконання умов цього Договору. Всі угоди з третіми особами укладаються Виконавцем від власного імені і розрахунки з ними здійснюються Виконавцем самостійно. У випадку невиконання (неналежного виконання) третіми особами їхніх зобов'язань, що призвело до неналежного виконання умов цього Договору, Виконавець в повному обсязі несе відповідальність перед Замовником.

Крім того, між ТОВ "Комод на Лівобережній" (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ "Бейкер Юніон" (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір про надання рекламних послуг від 19.05.2014 року №19/05-2014 (надалі - Договір №19/05-2014).

У відповідності до п. 1.1 - п. 1.13 та п. 3.1 Договору №19/05-2014, відповідно до умов даного Договору Виконавець зобов'язується надати Замовникові послуги з виготовлення та (або) розповсюдження рекламних матеріалів відповідно заявки та/або ескізу (зображення, аудіо- відео- трансляції тощо) Замовника (надалі - Послуги), а Замовник зобов'язується прийняти надані Виконавцем Послуги та оплатити їх вартість в повному обсязі та у встановлені строки. Рекламними матеріалами Замовника за даним Договором є наступна продукція: Поліграфічна продукція, що являє собою текстові та/або графічні зображення, а також електронні зображення, які містять рекламні та інформаційні матеріали про Замовника, його діяльність та/або продукцію (комерційна пропозиція Замовника). Поліграфічною продукцією можуть бути плакати, постери, панно, флаєри, буклети, проспекти тощо. Відеоролик (Фільм) - аудіовізуальне зображення, яке створене шляхом відеозйомки та монтажу, що містить рекламні та інформаційні матеріали про Замовника, його діяльність та/або продукцію (комерційна пропозиція Замовника). Аудіоролик, який містить рекламні та інформаційні матеріали про Замовника, його діяльність та/або продукцію (комерційна пропозиція Замовника). Рекламні матеріали за даним Договором підлягають розповсюдженню за допомогою спеціальних носіїв реклами, в порядку, що визначається Сторонами в додатках до даного Договору, які є його невід'ємною частиною. Спеціальними носіями реклами за даним Договором є: Рекламні стенди - спеціальні конструкції, що виготовляються з різноманітних матеріалів та призначені для розміщення на них поліграфічної продукції. Рекламними стендами за даним Договором виступають; біг-борди, сіті-лайти, мережеві розтяжки, метро-лайти тощо). Рекламні відео-панелі - рідкокристалічні монітори (панелі) різноманітних розмірів, які використовуються для розміщення рекламних матеріалів (демонстрування аудіовізуальних роликів). Виготовлення рекламних матеріалів за даним Договором включає в себе створення Виконавцем визначеної рекламної продукції відповідно до ескізу Замовника (у вигляді паперового, електронного або аудіовізуального зображення (трансляції) комерційної пропозиції Замовника), що підлягає розповсюдженню у порядку, визначеному даним Договором. Розповсюдження рекламних матеріалів за даним Договором включає в себе розміщення (трансляцію) рекламних матеріалів, що становлять предмет даного Договору, на спеціальних носіях реклами відповідно до встановлених адрес (адресна програма), які визначаються Сторонами додатково. Розповсюдження рекламних матеріалів за даним Договором також включає в себе здійснення розсилки електронного зображення комерційної пропозиції Замовника його потенційним контрагентам за допомогою факсимільного зв'язку або електронної пошти та мережі Internet. Послуги за даним Договором також включають промо-підтримку рекламних сторінок Замовника в соціальних мережах та розміщення контекстної реклами у мережі Internet. Адресна програма, тип та кількість рекламних матеріалів, термін та порядок розповсюдження рекламних матеріалів, вартість та порядок оплати послуг Виконавця визначаються Сторонами в Додатках до даного Договору, які є його невід'ємною частиною. Ескіз рекламного матеріалу надається Замовником Виконавцеві в момент укладання Додатків до даного Договору. Зміни в адресній програмі та в ескізі рекламного матеріалу з причин, незалежних від Виконавця (зміна містобудівельної ситуації, реконструкція місця розташування спеціальних носіїв реклами тощо), письмово узгоджуються з Замовником. Такі зміни не вважаються Сторонами порушенням виконання умов даного Договору. Послуги за даним Договором надаються кваліфікованими працівниками Виконавця та/або залученими ним третіми особами. Питання дозволу для розміщення рекламних матеріалів на спеціальних носіях реклами Виконавцем самостійно погоджується з їх власниками (керівництвом). Виконавець, в процесі надання Послуг за даним Договором, зобов'язується дотримуватися вимог Закону України «Про рекламу» та інших норм чинного законодавства України, що регулюють відносини у сфері рекламної діяльності.

В підтвердження виконання умов Договорів Позивачем надано суду наступні документи: Акти приймання-передавання робіт (надання послуг): №Б-605 від 10.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 290800,00 грн., №Б-605 від 27.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 335700,00 грн., №Б-607 від 30.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 168000,00 грн., №Б-606 від 30.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 210000,00 грн., №Б-608 від 30.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 189000,00 грн., №Б-609 від 30.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 247500,00 грн.; Податкові накладні: від 26.05.2014 р. №22605 на загальну суму з ПДВ 335700,00 грн., від 27.05.2014 р. №42705 на загальну суму з ПДВ 247500,00 грн., від 26.05.2014 р. на загальну суму з ПДВ 290800,00 грн., від 27.05.2014 р. №12705 на загальну суму з ПДВ 210000,00 грн., від 27.05.2014 р. №22705 на загальну суму з ПДВ 168000,00 грн., від 27.05.2014 р. №32705 на загальну суму з ПДВ 189000,00 грн., банківські виписки та фотокопії зображення на бігбордах, які Судом досліджено та копії залучено до матеріалів справи.

Згідно Актів приймання-передавання робіт (надання послуг), датованих червнем 2014 року, виконавцем проведено наступні роботи: виготовлення та розміщення рекламного аудіовізуального ролика на плазмових панелях в мережах супермаркетів міста Києва; виготовлено та розміщено рекламу на сіті-лайтах; виготовлено та розміщено реклами на біг-бордах в місті Києві; розміщення реклами на радіостанціях ФМ-діапазону, що транслюються у місті Києві. Загальна сума робіт (надання послуг) становить 1441000 грн. у тому числі 240167 грн. ПДВ.

На виконання умов Договору від 19.05.2014 року ТОВ "Бейкер Юніон" виписало Позивачу податкові накладні на загальну суму 814500,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 135750,00 грн., а на виконання умов Договору від 26.05.2014 року №26/05-2014 ТОВ "Бейкер Юніон" виписало Позивачу податкові накладні на загальну суму 626500,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 104416,67 грн.

На виконання умов вищезазначених Договорів Позивачем було перераховано на банківський рахунок ТОВ «Бейкер Юніон» кошти в сумі 1440999,99 грн.

Крім того, Суд звертає увагу, що згідно умов Договорів Позивач зобов'язаний був передати та погодити рекламну продукцію, проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що рекламна продукція погоджена.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, платник податків може формувати валові витрати у разі реального придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності що, у першу чергу, має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статусу первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи Суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення Позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

З Акту перевірки вбачається, що Позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Бейкер Юніон" у зв'язку із придбанням послуг.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ "Бейкер Юніон", був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкова накладна, на підставі якої Позивач формував податковий кредит, та копія якої знаходяться в матеріалах справи, відповідає вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що навіть наявність у покупця належно оформлених первинних документів та податкових накладних, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Вирішуючи питання про реальність виконання та отримання позивачем наданих послуг і виконаних робіт та їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності, Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Надані позивачем документи, на думку Суду, не дають можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності Позивача придбаних послуг, а лише фіксують господарські операції з ТОВ "Бейкер Юніон".

Так, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів надання рекламних послуг саме ТОВ "Бейкер Юніон" зокрема неможливо ідентифікувати участь ТОВ "Бейкер Юніон" при наданні рекламних послуг, у тому числі фактичного розміщення рекламного аудіовізуального ролика на плазмових панелях в мережах супермаркетів міста Києва, виготовлення та розміщення реклами на сіті-лайтах, виготовлення та розміщення реклами на біг-бордах в місті Києві, розміщення реклами на радіостанціях ФМ-діапазону, що транслюються у місті Києві наприклад, звітів виконавця, ефірних довідок; з наявних у справі документів не вбачається періоду розміщення реклами.

На підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Бейкер Юніон" Позивач надав суду копії фотознімків із зображенням рекламних засобів (біг-бордів), однак вказані матеріали, не підтверджують фактичного надання рекламних послуг саме ТОВ "Бейкер Юніон".

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у контрагента Позивача умов для здійснення господарської діяльності, обладнання та виробничих потужностей, а також трудових ресурсів, кваліфікованих спеціалістів, які мають наукові, технічні або інші спеціальні знання у відповідній галузі господарювання, а також доказів залучення третіх осіб для виконання вказаних послуг.

Враховуючи викладене, Судом не встановлено, а Позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ "Бейкер Юніон" носять реальний характер, а придбані послуги використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою.

Отже, висновки Акту перевірки про порушення Позивачем норм Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, а тому збільшення ТОВ "Комод на Лівобережній" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість відповідно до податкових повідомлень-рішень є правомірним, а позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13 грудня 2016 року № № є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині щодо скасування податкового повідомлення-рішення №, Суд зазначає наступне.

Так, 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014, яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.1., пп.266.3.2. п.266.3. ст. 266 Податкового кодексу України).

Таким чином, нежитлові приміщення - офісна та інша будівля, що належать позивачу на праві приватної власності, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а позивач (як власник приміщень) зобов'язаний сплачувати вказаний податок відповідно до вимог ст.266 Податкового кодексу України.

Водночас, пп. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази.

Стаття 265 Податкового кодексу України визначає склад податку на майно, зокрема, він включає в себе: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортний податок; плату за землю.

Наведене вище свідчить, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки безумовно є підвидом місцевих податків, особливість яких, серед іншого, полягають в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України, адже, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, віднесено до компетенції відповідних місцевих рад.

В силу приписів п. 8.3. ст.8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад фактично продубльовано і п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, що здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Пункт 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Так згідно з ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З аналізу наведених норм вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Судом встановлено, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71 -VIII ухвалений 28.12.2014 р., тобто після 15.07.2014 р.

В свою чергу, Київська міська рада 28 січня 2015 року прийняла рішення № 58/923, яким внесла зміни до рішення №242/5629 від 23 червня 2011 року «Про встановлення місцевих податків та зборів у м. Києві», виклавши його у новій редакції. Рішення від 28 січня було оприлюднено в газеті «Хрещатик» №13 від 30 січня 2015 року (офіційне друковане ЗМІ Київради). Але слід зазначити, що рішенням від 28 січня 2015 року розміру ставок податку встановлено не було.

Ставки податку були встановлені в додатку №1 до цього рішення. Додаток було оприлюднено 06 березня 2015 року в №33 в газеті «Хрещатик» (випуск «Документи» № 20 від 06.03.2015).

Незважаючи на це, Головним управлінням ДФС у м. Києві протиправно у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні визначено Позивачу суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, відповідно до ставок встановлених місцевою радою, оскільки Київською міською радою рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки у м. Києві не було оприлюднене до 15.07.2014 р., а тому мінімальна ставка податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки у 2015 році має становити 0 відсотків.

Також необхідно зазначити, що відповідно до листа Центрального офісу з обслуговування великих платників Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби № 27547/10/25-10-06-11 від 23.12.2015 р. «Щодо оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» дано пояснення в межах повноважень зазначеного органу, відповідно до яких зазначено, що якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення ставок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то мінімальною ставкою такого податку є « 0» відсотків.

Відповідь аналогічного змісту також викладена в загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі Державної фіскальної служби України в категорії 106.08.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про те, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки не відповідає положенням Податкового кодексу України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте необґрунтовано та підлягає скасуванню.

Зазначене також узгоджується з практикою Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо сумісності способу, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, з принципами Конвенції та практикою ЄСПЛ в світлі захисту прав, гарантованих статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд зазначив: «перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» , № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96). На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника». У цій справі Суд постановив, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, у тому числі через те, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Як зазначив Європейський суд у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26 вересня 2014 року, «Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи вищезазначене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.12.2016 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені факти, Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Суд зазначає, що позовні вимоги задоволено частково, отже в даному випадку наявні підстави для присудження здійснених ТОВ «Комод на Лівобережній» судових витрат в сумі 2649,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись статтями 69-71, 94, 122, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.20.16 року №.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

4. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» () судові витрати у розмірі 2649,96 грн. (дві тисячі шістсот сорок дев'ять гривень 96 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук