Справа № 806/2556/17
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м.Житомир справа № 806/2556/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: позивача та представника позивача,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення 112899,72 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової допомоги при звільненні за період з серпня 1980 року по січень 2000 року;

- стягнути з військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 112 899,72 грн.;

- стягнути з військової частини-польова пошта А 1815 компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, проте відповідач відмовив у її виплаті у повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях. В обґрунтування останніх вказав, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу за період військової служби за призовом у зв`язку із мобілізацією без урахування попередньої військової служби, на якій він перебував у мирний час, оскільки право на таку допомогу позивач набув ще на час його попереднього звільнення, тобто станом на 2000 рік.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу із послужного списку підполковник запасу ОСОБА_1 з серпня 1980 року по січень 2000 року проходив безперервну військову службу (а.с.24).

Наказом заступника Міністра оборони України командувача військово-повітряних сил України від 19 листопада 1999 року №0374 майора ОСОБА_1 звільнено за п.6 п.п. "В" (за станом здоров`я) та наказом командира військової частини НОМЕР_2 №11 від 18.01.2000 виключено зі списків особового складу частини (а.с.25).

14.01.2015 року видано Указ Президента України №15/2015 "Про часткову мобілізацію", який затверджений Законом України від № 113-VIII від 15.01.2015, яким постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію протягом 2015 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16.04.2015 №79, підполковника військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира механізованого батальйону по роботі з особливим складом (а.с.38).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 16.12.2016 №662 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі статті 26 частини 8 пункту "б" (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до зазначеного наказу, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям призваним на військову службу за контрактом, в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 1 рік.

З роздавальної відомості №12/19 Військової частини НОМЕР_1 за грудень 2016 року видно, що ОСОБА_1 виплачено, зокрема, одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення у сумі 3616,38 грн. (а.с.23).

Позивач, вважаючи, що військова частина виплатила йому одноразову грошову допомогу у меншому розмірі, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом., що передбачено ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Згідно зі ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 3 статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014. затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією (далі - Порядок №460).

Пунктом 2 Порядок №460 передбачено, що військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Пунктами 3-4 Порядку №406 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (ЗП України, 1992, № 7, ст. 182) та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання (пункт 5 Порядку №406).

З системного аналізу наведених норм щодо допомоги військовослужбовцям слідує, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується одноразова грошова допомога в розмірі визначеному пунктом 1 Порядку №406. Військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються, з інших підстав, зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу (пункту "Б" частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"), та які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги, мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі визначеному пунктом 2 статті 15 Закону №2011 (50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби).

Як зазначалось раніше, позивач звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я та згідно довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 №1505 від 27.10.2017 ОСОБА_1 при звільненні 22.12.2016 виплачена грошова допомога у разі звільнення як військовослужбовцю призваному на військову службу за контрактом в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 1 рік в сумі 3616,38 грн. (а.с.40).

З архівної довідки Одеського територіального архіву відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 03.02.2017 №71/п вбачається, що позивачу при звільненні 18 січня 2000 року виплачено вихідну допомогу та вказано, що "одноразова грошова винагорода за 2000 рік не положена", що дає підстави стверджувати, що станом на 2000 рік позивач права на таку допомогу не набув. Відсутні дані і щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу у 2000 році за період проходження військової служби з серпня 1980 року по січень 2000 року.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 КУ перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002).

Невиплата позивачу допомоги у повному обсязі порушує його право на соціальний захист, як особи, звільненої з військової служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена у повному обсязі ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні за весь період служби.

Водночас, суд не може перебирати на себе дискреційні функції відповідача та самостійно здійснювати нарахування недорахованої одноразової грошової допомоги, а тому належним способом захисту порушеного права є зобов`язання Військової частини-польової пошти НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з серпня 1980 року по січень 2000 року.

Щодо вимоги позивача стягнути на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вказану вимогу позивач стверджує, що він був змушений виїжджати за межі свого міста до м.Чернігова та до анексованої частини країни - на територію АР Крим для збору довідок та інших документів необхідних для подачі вказаного адміністративного позову, внаслідок чого було втрачено час та кошти, щоб зібрати усі необхідні матеріали по справі.

Крім того, для того аби відновити свої порушені права та для належного захисту в суді, позивачу довелось звертатись за правовою допомогою, що, на даний час, є важкою та затратною процедурою, через що він зазнав душевних страждань.

Згідно із ст.23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд зазначає, що позивач під час розгляду справи не довів своїх фізичних та душевних страждань, які стались внаслідок дій відповідача.

Крім того, позивачем не надані докази спричинення відповідачем йому моральної шкоди, тому на думку суду позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди безпідставні.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини-польової пошти НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за весь період служби.

Зобов`язати Військову частину-польову пошту НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з серпня 1980 року по січень 2000 року.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 30 листопада 2017 р.