Справа № 593/918/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/11251/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Бережанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Бережанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправним та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до Бережанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області та з уточненням позовних вимог просив визнати неправомірними (протиправними) дії відповідача щодо не зарахування до його стажу періоду роботи на посаді водія з 1 січня 1990 року по 1 липня 1991 року в колгоспі «Комсомолець», з 2 липня 1991 року по 15 лютого 1993 року у колгоспі «Урманський» та із 16 лютого 1993 року по 31 грудня 1994 року у селянській спілці «Урманська», які функціонували в с. Урмань Бережанського району Тернопільської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Уточнюючі довідки подаються лише за відсутності записів у трудовій книжці.

Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року в справі №593/918/17 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Бережанським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року в справі №593/918/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне встановлення фактичних обставин справи.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

У відповідності до ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року пенсія призначається з дня звернення за пенсiєю, крiм таких випадкiв, коли пенсiя призначається з бiльш раннього строку: пенсiя за вiком призначається з дня, який настає за днем досягнення пенсiйного вiку, якщо звернення за пенсiєю вiдбулося не пiзнiше трьох місяців з дня досягнення особою пенсiйного вiку.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За приписами ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів в ній» від 12 серпня 1993 року № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

В судовому засіданні встановлено, що позивач має право на пенсію за віком, який підтверджується записами в трудовій книжці, показами двох свідків та протоколами загальних зборів членів колгоспу.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 18.05.1979 року ОСОБА_1 працював на посаді водія з 1 січня 1990 року по 1 липня 1991 року в колгоспі «Комсомолець», з 2 липня 1991 року по 15 лютого 1993 року у колгоспі «Урманський» та із 16 лютого 1993 року по 31 грудня 1994 року у селянській спілці «Урманська», які функціонували в с. Урмань Бережанського району Тернопільської області.

В довідці №3, виданої ПОП «Урманське» Бережанського району Тернопільської області 14 січня 2017 року зазначено, що згідно протоколу № 3 від 20 листопада 1986 року колгосп «Україна» розширено і на його базі створено колгосп «Україна» з центральною садибою в селі Жуків та колгосп «Комсомолець» з центральною садибою в селі Урмань. Згідно протоколу № 3 від 2 липня 1991 року змінено назву колгоспу «Комсомолець» на колгосп «Урманський», а 16 лютого 1993 року протоколом № 1 колгосп «Урманський» реорганізовано і на його базі створено селянську спілку «Урманська», яку 20 березня 2000 року було реформовано у ПОП «Урманське».

З оглянутих в судовому засіданні: протоколу № 1 загальних зборів членів колгоспу «Комсомолець» від 5 лютого 1991 року; протоколу № 1 загальних зборів членів колгоспу «Урманський» від 6 лютого 1992 року; протоколу № 1 загальних зборів членів колгоспу «Урманський» від 16 лютого 1993 року; протоколу загальних зборів членів селянської спілки «Урманська» від 11 січня 1994 року та протоколу № 4 зборів уповноважених селянської спілки «Урманська» від 23 грудня 1994 року видно, що на зборах членів колгоспу, чи діючої вже на той час селянської спілки розглядалося питання про зарахування невиробленого мінімуму вихододнів. У зазначених документах навпроти прізвища позивача стоїть позначка зараховано. Зазначена інформація стосується всіх оглянутих в судовому засіданні протоколів за виключенням протоколу № 1 від 11 січня 1994 року, де проти прізвища позивача не зроблено жодної помітки.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили той факт, що позивач в період з 1990 по 1994 роки працював на посаді водія в колгоспі «Комсомолець», потім після перейменування - у колгоспі «Урманський», а пізніше - у селянській спілці «Урманська». Далі пояснили, що на початку 90-х років були такі періоди, що роботи не було, тому члени колгоспу з незалежних від них причин не виробляли встановлений на початку року мінімум вихододнів, тому вищевказане питання розглядалося на зборах членів колгоспу шляхом голосування і позивачу період з 1990 по 1994 роки зборами членів колгоспу встановлений невироблений мінімум вихододнів був зарахований, про що свідчать протоколи загальних зборів членів колгоспу та інша первинна документація, яка в даний час є на зберіганні у діючому приватно-орендному підприємстві «Урманське».

Наявні докази свідчать про те, що позивач працював водієм в колгоспі «Комсомолець» в період з 1 січня 1990 року по 1 липня 1991 року, у колгоспі «Урманський» з 2 липня 1991 року по 15 лютого 1993 року та із 16 лютого 1993 року по 31 грудня 1994 року у селянській спілці «Урманська», які функціонували в с. Урмань Бережанського району Тернопільської області, і у цей період загальними зборами членів колгоспу було зараховано невироблений ним з поважних причин мінімум вихододнів, а тому Бережанське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області безпідставно відмовило у зарахуванні позивачу вищевказаного періоду роботи до його трудового стажу.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги є не аргументованими, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бережанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року в справі №593/918/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повний текст виготовлено 01.12.2017 року