Справа № 760/3037/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/3037/17 Головуючий у 1-й інстанції: Усатова І.А. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на ухвалену у порядку скороченого провадження постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - Відповідач, Правобережне ОУПФ) про зобов'язання Відповідача здійснити призначення та виплату Позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2013-2015 роки з 19.10.2016 року.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.04.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вперше Позивач набув право на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2016 році, призначення пенсії повинно здійснюватися із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року призначення пенсії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на залишенні судом поза увагою факту, що оскільки призначення пенсії Позивачу згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснено у вересні 2002 року, а правила переведення з одного виду пенсії на інший визначаються ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то переведення з одного виду пенсії на інший обґрунтовано відбувалося із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачені страхові внески, за 2007 рік, у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №327.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку у Правобережному ОУПФ та у період з 03.09.2002 року по 31.08.2016 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, сторонами не заперечується, що з 19.10.2016 року ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а згідно атестату про зняття з обліку від 11.08.2016 року №1851 виплату пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» припинено Позивачу у зв'язку з переходом на пенсію за іншим законом (а.с. 13).

Разом з тим, 29.12.2016 року ОСОБА_2 направлено на адресу Правобережного ОУПФ заяву , в якій останній просив надати відповідь з приводу врахування середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік, а не 2013-2015 роки, з додаванням виписки з розпорядження про призначення пенсії із зазначенням стажу роботи та періодів зарплати, яка враховувалася під час призначення пенсії (а.с. 11).

У відповідь Управління листом від 20.01.2017 року №132/02/Л-22 повідомило Позивача про те, що пенсію за віком останньому було розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. В обґрунтування такої позиції Відповідачем зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» від 23.04.2012 року №327 пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплаченої страхові внески за 2005-2006 роки відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перераховуються із застосуванням показників відповідно до середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік (а.с. 12).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст. 9, 10, 40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Позивач набув право на пенсію за віком відповідно до вимог вказаного закону у 2016 році, у зв'язку з чим пенсію останньому повинна бути призначена та нарахована виходячи з показника заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон про військовослужбовців) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Як свідчать матеріали справи, однак не було враховано Відповідачем, виплата пенсії, призначеної Позивачу на підставі Закону про військовослужбовців, була припинена з 01.09.2016 року, а призначення пенсії за віком з 19.10.2016 року здійснювалося у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС).

Отже, у межах спірних правовідносин, як вірно зазначив суд першої інстанції, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону про ЗДПС закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що положеннями ч. 3 ст. 45 Закону про ЗДПС регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом про ЗДПС, однак, як було встановлено раніше, у спірному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, від 09.06.2015 року у справі №21-550а14, від 02.12.2015 року у справі №193/1029/14-а, від 22.12.2015 року у справі №2-а/199/138/14.

У наведеному контексті посилання Апелянта на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення», якою передбачено, що пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2003-2006 роки відповідно до «Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік, судова колегія оцінює критично, оскільки даним нормативним актом визначається питання призначення і перерахунку пенсії виключно у межах одного з перелічених вище законів.

Так, ОСОБА_2 було призначено пенсію відповідно до Закону про військовослужбовців, приписи якого передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії. Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону про ЗДПС Позивач звернувся вперше у 2016 році. Крім того, після призначення пенсії за Законом про військовослужбовців Позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, про що свідчить, зокрема, матеріали розпорядження Правобережного ОУПФ від 03.11.2016 року №9427, в якому зазначено про те, що заявник працює, а його загальний стаж роботи після 2004 року складає 11 років (а.с. 14).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що Солом'янський районний суд м. Києва вірно зазначив про те, що оскільки у межах спірних правовідносин мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону, застосування Правобережним ОУПФ показника середньої заробітної плати (доходу), з якого були сплачені страхові внески, за 2007 рік, є протиправним.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко