Справа № 537/4010/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р.Справа № 537/4010/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.10.2017 по справі № 537/4010/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО, третя особа: Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО (далі - відповідач), третя особа: Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в доплаті суми щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2017 року; зобов'язати відповідача здійснити дії по перерахунку виплаченої у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, виходячи з передбаченого ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком та здійснити дії по виплаті незаконно недоплаченої у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у встановленому законом розмірі семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням фактично проведених виплат.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що судом першої інстанції не враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі № 537/5837/14-а.

Скориставшись правом подання заперечень на апеляційну скаргу, відповідач та третя особа вказали, що не погоджуються з доводами апеляційної скарги та вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 27.11.2017 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.01.2016, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 2).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги як інвалід війни відповідно до ст. 13 Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що не заперечується сторонами у справі, спірним є питання щодо розміру вказаних виплат у 2017 році.

Позивачу як інваліду війни ІІІ групи була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірі 2700 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів та гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (а.с. 3).

Не погодившись з розміром виплаченої разової грошової допомоги як інваліду війни за 2017 рік, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік позивачу правомірно виплачена у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 233 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертвам нацистських переслідувань" і для інвалідів війни 3 групи становить 2700 грн.00 коп. та відповідач і третя особа діяли в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису Державного бюджету України та відповідності напрямів витрачення бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах заявленої апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, регулює питання призначення та здійснення соціальних виплат, в тому числі щорічних разових грошових допомог до 5 травня, є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" була змінена вищезазначена стаття Закону № 3551-XII, а саме зазначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст.13 Закону № 3551-XII.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 №223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснюється у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: ІІІ групи - 2700 гривень.

Отже, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році розмір зазначеної допомоги визначався Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" та становив 2700 грн.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім у часі є Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 №223 є також чинними.

Відповідно до положень ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223, виходив, зокрема з того, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. З цього приводу, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012.

Так, у рішенні №3-рп від 25.01.2012 Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Великода проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік правомірно нарахована та виплачена позивачу у розмірі 2700,00 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05 квітня 2017 року "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності врахування правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа № 537/5837/14-а), оскільки вказаним рішенням надавалася правова оцінка правомірності відмови у виплаті щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня за 2014 рік в редакції Закону № 3551-XII, що діяла до набуття чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року, а від так вказана правова позиція не може застосовуватися до спірних правовідносин у цій справі.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.10.2017 по справі № 537/4010/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.
Повний текст ухвали виготовлений 04.12.2017.