Справа № 225/5815/17
Суддя: Андреєв В. В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вмотивована)

04 грудня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Андреєва В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Петрової С.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Агашкової Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, скасування рішення щодо відмови у призначенні йому цієї допомоги та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог зазначив, що він у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, постійними бойовими діями на території його рідного міста Донецьк, на при кінці 2014 року вимушений був переміститися до м.Торецьк Донецької області, де відповідно до вимог Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014, був взятий відповідачем на облік як внутрішньо переміщена особа. 01 грудня 2016 року він звернувся до Управління за призначенням щомісячної адресної допомоги, відповідно до вимог Постанови КМУ 505. З моменту подачі заяви та протягом тривалого часу позивач чекав на перевірку його фактичного місця проживання. Проте всупереч передбаченого законодавством порядку комісія не приходила на перевірку більше 4 місяців, у зв'язку із чим ОСОБА_1 звернувся на урядову гарячу лінію зі скаргою. Наслідком звернення на гарячу лінію стало те, що працівники Управління 06 та 07 квітня 2017 року прийшли за адресою фактичного проживання позивача із перевіркою, однак саме у цей час ОСОБА_1 перебував у родичів у м.Суми. 10 квітня 2017 року позивач звернувся до Управління для проходження фізичної ідентифікації, про що було зроблено запис у книзі візитів. Надалі ОСОБА_1 знов став чекати на виплату адресної допомоги. Наприкінці квітня 2017 року він знов письмово звернувся до відповідача з проханням повідомити про рішення комісії та ще раз надав підтверджуючи документи про важливі причини відсутності його за місцем фактичного проживання під час перевірки комісії 06-07 квітня 2017 року. На початку травня 2017 року позивачу було рекомендовано працівниками Управління подати ще одну заяву про призначення адресної допомоги, що він і зробив 16 травня 2017 року. 24 травня 2017 року від Управління ОСОБА_1 надійшла письмова відповідь, з якої стало відомо, що по його заяві від 01.12.2016 року рішенням комісії йому було відмовлено у призначенні адресної допомоги. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення, в яких зазначила, що ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, місце перебування, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 01.12.2014 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2. Згідно заяви, наданої до Управління 15.05.2015 року, щомісячна адресна допомога призначена ОСОБА_1 на період з 15.05.2015 року по 14.11.2015 року у розмірі 884,00 гри. щомісячно. Згідно заяви, наданої до Управління 07.12.2015 року, щомісячна адресна допомога призначена ОСОБА_1 на період з 07.12.2015 року по 31.05.2016 року (по термін закінчення дії довідки) у розмірі 884,00 гри. щомісячно. Згідно заяви, наданої до Управління 01.06.2016 року, щомісячна адресна допомога призначена ОСОБА_1 на період з 01.06.2016 року по 30.11.2016 року у розмірі 884,00 гри. щомісячно. 01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту для отримання дублікату довідки, так як довідка прийшла в негідність, довідку від 01.12.2014 року було вилучено, згідно довідки про взятгя на облік внутрішньо переміщеної особи № від 01.12.2016 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2. 01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505. 30.12.2016 року була проведена перевірка фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 за зазначеною адресою, за якою він був відсутній. На ім'я заявника залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитись до Департаменту за адресою: АДРЕСА_3 для проходження фізичної ідентифікації, про що, був зроблений відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 30.12.2016 року № 2947. 28.02.2017 року вдруге була проведена перевірка фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 за зазначеною адресою, за якою він був відсутній. 07.04.2017 року втретє була проведена перевірка фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 за зазначеною адресою, за якою він був відсутній. На ім'я заявника залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитись до Департаменту за адресою: АДРЕСА_3 для проходження фізичної ідентифікації, про що був зроблений відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 07.04.2017 № 715. На засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 13 від 13.04.2017 року було прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги згідно з п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам постанови КМУ від 8 червня 2016 року № 365. 16.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту з новою заявою для призначення щомісячної адресної допомоги. На засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 17 від 22.05.2017 року на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.05.2017 року ОСОБА_1 знаходився вдома, таким чином було прийнято рішення про призначення щомісячної адресної допомоги. Щомісячна адресна допомога призначена на період з 16.05.2017 року по 15.11.2017 року у розмірі 884,00 грн. щомісячно. Виплата допомоги за період з 16.05.2017 року по 30.06.2017 року було проведено у червні 2017 році у розмірі 1340,26 грн. з подальшою виплатою у розмірі 884,00 грн. щомісяця. Тому вважає, що порушення норм законодавства з боку Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк не має.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, постійними бойовими діями на території його рідного міста Донецьк, на при кінці 2014 року вимушений був переміститися до м.Торецьк Донецької області, де відповідно до вимог Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Постанови КМУ № 509 від 01.10.2014, був взятий відповідачем на облік як внутрішньо переміщена особа згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 01.12.2014 (а.с.11)

01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту для отримання дублікату довідки, так як довідка прийшла в негідність, довідку від 01.12.2014 року було вилучено, згідно довідки про взятгя на облік внутрішньо переміщеної особи №19308 від 01.12.2016 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

УСЗН військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області надало суду Акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №2947 від 30.12.2016 року, №480 від 28.02.2017 року, №714 від 06.04.2017 року, №715 від 07.04.2017 року, згідно яких ОСОБА_1 був відсутній за місцем фактичного проживання.

У зв'язку з численними зверненнями ОСОБА_1 до Управління, рішення про призначення або про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги було перенесено на наступне засідання комісії, про що свідчить Витяг протоколу засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.01.2017 року.

Згідно Витягу №13 від 13.04.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги за його заявою від 01.12.2016 року.

Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача, таке рішення було прийнято оскільки згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №2947 від 30.12.2016 року, №480 від 28.02.2017 року, №714 від 06.04.2017 року, №715 від 07.04.2017 року ОСОБА_1 був відсутній за місцем фактичного проживання.

На засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 17 від 22.05.2017 року на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.05.2017 року ОСОБА_1 знаходився вдома, таким чином було прийнято рішення про призначення щомісячної адресної допомоги. Щомісячна адресна допомога призначена на період з 16.05.2017 року по 15.11.2017 року у розмірі 884,00 грн. щомісячно.

З наданих суду доказів встановлено, 06 квітня 2017 року та 07 квітня 2017 року спеціалістом Управління було складено Акти обстеження матеріально-побутових умов за адресою: АДРЕСА_2. відповідно до яких було встановлено, що 06 квітня 2017 року та 07 квітня 2017 року, на час проведення перевірки, ОСОБА_1 вдома не було. Залишено повідомлення про необхідність з'явитися до УСНЗ у триденний термін для проходження фізичної ідентифікації в триденний термін.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що 05.04.2017 року ОСОБА_1 з м.Костянтинівка виїхав до м.Суми, що підтверджено посадочним документом, та повернувся лише 07.04.2017 року, що також підтверджено посадочним документом.

Із матеріалів позовної заяви та доданих позивачем письмових доказів вбачається, що останній не заперечує того факту, що в період часу з 05.04.2017 року по 07.04.2017 року він перебував за межами м.Торецька.

Позивач надав письмові докази того, що в зазначений період перебував у м.Суми.

Суд вважає, що в даному випадку зібрані та надані позивачем письмові докази поважності своєї відсутності у період з 05.04.2017 року по 07.04.2017 року за фактичним місцем проживання є належними та допустимими.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м.Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов' язань.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання допомоги через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Згідно ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини першої статті 71 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд не може прийняти до уваги Акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №2947 від 30.12.2016 року, №480 від 28.02.2017 року, які надані відповідачем, оскільки відповідно до п.7 Порядку №365 для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Перша перевірка місця фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи повинно проводитися протягом 15 днів. Позивач надав заяву 1 грудня 2017 року, а перевірку було проведено 30.12.2017 року.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 та Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджено Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016р.

З проведеного аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що дії відповідача, які полягають у непроведенні перевірки фактичного місця проживання позивача у 15 робочих днів, невзяття до уваги проходження позивачем фізичної ідентифікації протягом встановленого строку та надання відповідних доказів перебування позивача у справах на підконтрольній території України є неправомірними та порушують порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

На підставі викладеного вважаю, що після порушення всіх норм законодавства з боку відповідача відмова у призначенні позивачу допомоги є порушенням його прав.

Таким чином, Відповідач зобов'язаний поновити порушене право позивача на отримання щомісячної грошової допомоги та нарахувати і виплатити допомогу за період з 01.12.2016 року (дня подачі первинної заяви) по 15.05.2017 року (до дня подання вторинної заяви,за якою призначено допомогу).

Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, згідно якого позивачу було відмовлено у призначенні адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що в даній справі як позивач, так і відповідач звільнені від сплати судового збору, судовий збір не підлягає стягненню зі сторін, і підлягаю віднесенню за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 3, 7-9, 6-11, 69-71, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1, щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання згідно заяви від 01.12.2016 року.

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької областіі за №13 від 13.04.2017 року в частині щодо відмови у призначенні ОСОБА_1, щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання згідно заяви від 01.12.2016 року.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1, щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання згідно заяви від 01.12.2016 року за період з 01.12.2016 року по 15.05.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області () на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Адміністративного апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Андреєв В.В.