Справа № 161/12334/16-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року № 876/9121/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції Боброннікова Івана Миколайовича про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Луцьку та інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Боброннікова І.М., яким просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14.09.2016 року серії ДР № 150716 та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено суду правомірність його постанови про адміністративне правопорушення, яка за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній містяться всі дані, як того вимагається даною нормою, і винесена повноважною особою у встановленому законом порядку. В свою чергу, позивач, на думку суду, взагалі не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому, суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Водночас свідок не наділений правом надавати суду свої міркування або особисті судження з приводу обставин справи. Твердження ОСОБА_4 про те, що він переконаний, що ОСОБА_2 здійснив проїзд перехрестя на дозволений сигнал світлофора, на думку суду, є його особистими судженнями і міркуваннями, що мають характер припущення.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у спірному випадку він проїхав на дозволений сигнал світлофора, що пояснив працівникам поліції, які його зупинили. Також дану обставину підтвердив ОСОБА_4, який перебував з ним в автомобілі як пасажир і надав відповідні пояснення як інспекторам, так і суду першої інстанції, однак його показання суд безпідставно не врахував. В свою чергу, відповідачі не надали жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Боброннікова І.М. від 14.09.2016 року серії ДР № 150716 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова є правомірною, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту зазначеної постанови, ОСОБА_2 14.09.2016року о 09 год. 05 хв., керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat,державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив переїзд перехрестя вулиць Шевченка і Ковельської у м. Лкуьку на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пп. «е» п. 8.7.3 розділу 8 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначена норма покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, однак відповідач не надав достатніх і переконливих доказів, передбачених ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які об'єктивно свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Однак всупереч зазначеним нормам суд першої інстанції не дослідив об'єктивно обставин справи в їх сукупності та не дав їм належної оцінки в контексті наведених вище норм законодавства.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі, заперечуючи проти позову, не надали жодного доказу з передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших доказів, які б підтверджували та доводили факт вчинення ОСОБА_2 зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Рапорт від 14.09.20106 року інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Якименка В.В., який цього дня здійснював патрулювання разом з відповідачем Бобронніковим І.М., поданий на ім'я начальника Управління патрульної поліції у м. Луцьку, в якому інспектор доповів про винесення оскарженої постанови щодо позивача та мотиви її прийняття, на думку колегії суддів, не є достатнім доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, оскільки в ньому вказані ті ж обставини і мотиви, що й в оскарженій постанові про адміністративне правопорушення, які досліджуються і перевіряються судом в сукупності з іншими доказами.

Водночас, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 не визнав факту вчинення адміністративного правопорушення, надавши працівникам поліції відповідне письмове пояснення, копія якого є в матеріалах справи, і під час судового розгляду справи надавав аналогічні їм послідовні та обґрунтовані пояснення.

Також відсутність факту порушення позивачем Правил дорожнього руху під час розгляду справи судом першої інстанції підтвердив допитаний в якості свідка ОСОБА_4, який 14.09.2016 року їхав разом з ОСОБА_2 в автомобілі і який підписав зазначене вище письмове пояснення позивача. Зокрема, цей свідок вказав, що ОСОБА_2 їхав на дозволений сигнал світлофора.

Висновок суду першої інстанції, що твердження свідка ОСОБА_4 про те, що він переконаний, що ОСОБА_2 здійснив проїзд перехрестя на дозволений сигнал світлофора, є його особистими судженнями і міркуваннями, які мають характер припущення, на думку колегії суддів, є помилковим і необґрунтованим, оскільки вказаний свідок надав чіткі пояснення, а у випадку, якщо на думку суду, його показання є незрозумілими, неточними, нечіткими або припущеннями, суд повинен був уточнити ці показання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не доведена, тому оскаржена постанова відповідача є необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з таких підстав.

Відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В свою чергу адміністративні суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП України, як і закриття провадження у такій адміністративній справі, наділені виключно посадові особи органів Національної поліції України в межах повноважень та порядку, встановленими цим Кодексом, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень, оскільки суд може лише скасувати рішення відповідного суб'єкта владних повноважень або залишити його в силі.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року у справі № 161/12334/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2016 року серії ДР № 150716.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Постанова складена в повному обсязі 04.12.2017 року