Справа № 522/19701/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/2043/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді: Бойчука А.Ю.

при секретарі Іскрич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
23.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, згідно якої просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом № 1169/М-11 від 29 вересня 2017 року, ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 , з 01 квітня 2012 року, здійснити перерахунок пенсії із врахуванням всіх видів грошового забезпечення, визначених наданою Одеським обласним військовим комісаріатом, 24 травня 2012 року, довідкою за вих. № 13751, а саме: посадового окладу (1250,00 грн.), окладу за військове звання (130,00 грн.), відсоткової надбавки за вислугу років (552,00 грн.), надбавки за виконання особливо важливих завдань (966,00 грн.), надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (125 грн.), премії (1125,00 грн.), зі сплатою суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за весь період перерахунку по день його фактичного проведення.

При цьому посилаючись на те, що Одеським обласним військовим комісаріатом, 24 травня 2012 року було надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача. Згідно даної довідки грошове забезпечення за нормами чинними на 01 квітня 2012 року за посадою викладача ОДІСВ, яку обіймав позивач, на день звільнення зі служби становить 4148,00 грн.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ із заявою, відповідно до якої просив з 01 квітня 2012 року , здійснити йому перерахунок пенсії із урахуванням всіх, визначених наданою довідкою , видів забезпечення, а саме: посадового окладу (1250,00 грн.), окладу за військове звання (130,00 грн.), відсоткової надбавки за вислугу років (552,00 грн.), надбавки за виконання особливо важливих завдань (966,00 грн.), надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (125 грн.), премії (1125,00 грн.) зі сплатою суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за весь період перерахунку по день його фактичного проведення.

Проте, ГУПФУ, листом № 1169/М-11 від 29 вересня 2017 року, відмовило позивачу в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що пенсія обчислена перераховується та виплачується відповідно до норм чинного пенсійного законодавства.

З грудня 2016 року позивачу нараховується та сплачується пенсія із розрахунку грошового забезпечення в розмірі 3044,50 грн., у той час, як з 01 квітня 2012 року, згідно довідки, належне позивачу грошове забезпечення складає 4148,00 гривень, унаслідок чого позивач має право на основний розмір пенсії в сумі 2696,20 гривень.

Позивач вважає, що ГУПФУ безпідставно занизило йому основний розмір пенсії з 2696,20 гривень до 1978,93 гривень та протиправно відмовило в перерахунку пенсії на підставі довідки від 24 травня 2012 року, за вих. № 13751, у зв`язку із чим був змушений звернутися до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав передбачених у запереченнях.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

ОСОБА_1 у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ із заявою, відповідно до якої просив з 01 квітня 2012 року , здійснити йому перерахунок пенсії із урахуванням всіх видів забезпечення, а саме: посадового окладу (1250,00 грн.), окладу за військове звання (130,00 грн.), відсоткової надбавки за вислугу років (552,00 грн.), надбавки за виконання особливо важливих завдань (966,00 грн.), надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (125 грн.), премії (1125,00 грн.) зі сплатою суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за весь період перерахунку по день його фактичного проведення, у відповідності до наданої Одеським обласним військовим комісаріатом, 24 травня 2012 року, довідки за вих. № 13751.

Листом ГУПФУ у Одеській області № 1169/М-11 від 29 вересня 2017 року позивачу було відмовлено в перерахунку, при цьому посилаючись на те, що на підставі наданої Одеським обласним військовим комісаріатом довідки від 24.05.2012 року № 13571 про розмір грошового забезпечення за нормами чинними на 01.04.2012 року, сума якого становила 4148,00 гривень, головним управлінням було нараховано позивачу підвищення до пенсії з 01.07.2012 року в сумі 201,77 гривень, з 01.09.2012 421,89 гривень та з 01.01.2013 року 642,01 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня1992 року №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 зазначеного Закону.

Підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. №45, перерахунок раніше призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться в разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було нараховане підвищення до пенсії з 01.07.2012 року на 11% - 201,77 грн., з 01.09.2012 року на 23% - 421,82 гривень та з 01.01.2013 року на 35% - 642,01 гривень, відповідно до довідки наданої Одеським обласним військовим комісаріатом та постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до копії довідки Одеського обласного військового комісаріату від 01.11.2012 року № 14235 розмір грошового забезпечення позивача складає : посадовий оклад 1250 грн, оклад за військове звання 130,00 гривень, надбавка за вислугу років 35% - 483,00 гривні, надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 931,50 гривень, надбавка за таємність 125,00 гривень, премія 1125,00 гривень.

ГУПФУ у своїх письмових запереченнях стверджує, що на заміну довідки від 24.05.2012 року № 13571 ІНФОРМАЦІЯ_1 надав довідку від 01.11.2012 року № 14235, на підставі якої головне управління в подальшому здійснювало розрахунок, підвищення та виплату пенсії.

З пенсійної справи вбачається, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 був проведений також з 1 вересня 2012 року, з 01 січня 2013 року, з 01 лютого 2014 року, з 01 травня 2016 року, з 01 травня 2017 року та з 01 жовтня 2017 року на підставі Постанови КМУ № 355 від 23 квітня 2012 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - постанова №355) установлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до вказаного Закону, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків.

Зі змісту постанови № 355 вбачається, що Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за вказаним Законом, введення для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 17 березня 2015 року (реєстраційний номер у ЄДРСР 43506239) та від 21.04.2015 року (реєстраційний номер у ЄДРСР 44131167).

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 не може бути підставою для перерахунку пенсії, оскільки передбачає нові розміри надбавок та премій, а не фактичну зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовця на підставі належного рішення суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з даних розрахунку пенсії та довідки про розмір грошового забезпечення позивача підвищення пенсії позивача відбувалось з дотриманням вимог постанови №355, а тому вимоги позивача про перерахунок пенсії із врахуванням всіх видів грошового забезпечення, визначених наданою Одеським обласним військовим комісаріатом, 24 травня 2012 року, довідкою за вих. № 13751, зі сплатою суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за весь період перерахунку по день його фактичного проведення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ГУПФУ в Одеській області, діяло правомірно на підставі та в межах повноважень, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позивачем не дотриманий шестимісячний строк позовної давності передбачений ст. 99 КАС України, оскільки позивач просить провести перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2012 року, тобто підстави для звернення до адміністративного суду виникли ще в 2012 році, проте з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 23.10.2017 року.

Строк звернення до суду обчислюється, за загальним правилом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-2469цс16.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обовязкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та повязані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Кажучі про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невігідне становищестосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Відповідно до прецендентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обовязку може варіюватися залежно від характеру рішення, щоповинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи.

Вказані принципи допомогають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно повязано з іх реалізацією.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Це питання регулюється національним законодавством, тлумачиться Верховним Судом України (справа № 6-239цс14 від 04.02.2015 р., справа № 6-738цс15 від 24.06.2015 р. та інші) та вказаними рішеннями Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного та керуючись: ст. ст. 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення в частині визнання дій протиправними. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А.Ю. Бойчук