Справа № 817/1670/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року 09 год. 50 хв. РівнеСправа № 817/1670/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача Пасюти П.П.; представника відповідача Вінничук В.А. (довіреність від 21 червня 2017 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 28.09.2017 №218 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ, в частині звільнення за власним бажанням пункт 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області внести зміни в наказ від 28.09.2017 №218 о/с та звільнити позивача зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення зі служби в поліції у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, на підставі якого винесено наказ про звільнення позивача зі служби в поліції від 28.09.2017 №218 о/с в порядку пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Позивач вказує, що ГУ НП в Рівненській області було зобов`язане внести зміни до наказу про звільнення в частині формулювання підстави звільнення: з пункту 7 (за власним бажанням) на пункт 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки позивачу надано рішення ВЛК Свідоцтво про хворобу №131, відповідно до якого останнього визнано непридатним до служби в поліції. Натомість, як вказує позивач, ГУ НП в Рівненській області відмовилося від внесення змін до наказу від 28.09.2017 №218 в частині зміни формулювання підстави для звільнення, чим порушило законні права та інтереси позивача.

У судове засідання, призначене на 05.12.2017, прибув позивач, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити такі вимоги у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та вказав, що звільнення позивача відбулося 28.09.2017 на підставі поданого позивачем особисто рапорту про звільнення зі служби в поліції, натомість, Свідоцтво про хворобу №131 про визнання позивача непридатним до служби отримано задовго після звільнення. Відповідач вказує, що сам факт отримання позивачем Свідоцтва №131 не є підставою для внесення змін до наказу про звільнення зі служби в поліції від 28.09.2017 №218 в частині формулювання підстави для звільнення. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову через безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 05.12.2017.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:
Наказом керівника Головного управління Національної поліції в рівненській області від 07.11.2015 №12 о/с ОСОБА_1 призначено як такого, який прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестації, та мав спеціальне звання майор міліції, старшим інспектором Корецького відділення поліції Костопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в рівненській області (а.с. 5).

Наказом начальника УКЗ ГУНП в Рівненській області від 12.10.2016 №255 о/с ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки начальника сектору превенції Корецького відділення поліції Костопільського відділу поліції ГУ НП в рівне6нській області (а.с. 65).

Позивач подав на ім`я начальника ГУ НП в Рівненській області рапорт від 30.08.2017 про звільнення зі служби у зв`язку з наявною вислугою років та погіршенням стану здоров`я (а.с. 67).

Наказом начальника УКЗ ГУНП в Рівненській області від 28.09.2017 №218 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (а.с. 64).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 01.11.2017 про передачу примірника Свідоцтва про хворобу №131 для внесення змін до наказу від 28.09.2017 №218 о/с в частині звільнення зі служби в поліції на пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (а.с. 49).

За результатами розгляду вказаної вище заяви, відповідачем надана відповідь від 13.11.2017 №2777/116/12/01-2017 про відсутність підстав для внесення змін до наказу від 28.09.2017 №218 о/с, оскільки звільнення позивача відбулося до моменту отримання свідоцтва про хворобу №131 (а.с. 50).

Не погоджуючись з такими висновками відповідача щодо відсутності підстав для внесення змін до наказу від 28.09.2017 №218 о/с в частині зазначення підстави для звільнення за пунктом 2 (через хворобу), а не за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу рішення, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Зі змісту рапорту від 30.08.2017 вбачається, що позивач просив відповідача звільнити його зі служби в поліції у зв`язку з наявною вислугою років та погіршенням стану здоров`я; просив відповідача перед звільнення видати направлення на проходження ВЛК.

Окрім того, позивач у рапорті зазначив: «на звільненні наполягаю 28.09.2017».

Також, позивачем подано рапорт від 30.08.2017 про видачу направлення на ВЛК (а.с. 78).

Позивач вказує, що поданий ним рапорт від 30.08.2017 не можна вважати рапортом про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, оскільки в рапорті вказано про погіршення стану здоров`я та про прохання надати направлення на ВЛК.

Суд критично оцінює такі доводи позивача та зазначає наступне.

Зі змісту наказу від 28.09.2017 №218 о/с вбачається, що позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі іменується Закон України №580-VIII).

Так, за приписами частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Тобто дана норма містить вичерпний перелік підстав для звільнення особи зі служби в поліції.

Суд зазначає, що на момент винесення наказу від 28.09.2017 №218 о/с існувала лише одна підстава для звільнення позивача за власним бажанням на підставі поданого позивачем рапорту (пункт 7).

Також, суд звертає увагу на той факт, що позивач наполягав на звільненні зі служби в поліції саме з 28.09.2017, про що зазначив у своєму рапорті особисто.

За приписами частини 2 статті 77 Закону України №580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

На виконання вказаної норми закону та на підставі рапорту позивача від 30.08.2017, відповідачем винесено наказ із зазначенням дати звільнення 28.09.2017.

Судом встановлено, що на підставі рапорту позивача від 30.08.2017, останньому було видано направлення на ВЛК, за результатами чого сформовано Свідоцтво про хворобу від 30.10.2017 №131 про непридатність до служби в поліції (а.с. 8).

Проте, таке Свідоцтво про хворобу №131 було видане позивачу лише 30.10.2017, тобто задовго після звільнення позивача зі служби в поліції на підставі наказу від 28.09.2017 №218 о/с.

Разом з тим, у судовому засіданні позивач вказав, що він не заперечує по суті правомірність наказу про звільнення від 28.09.2017 №218 о/с та не оспорює дату звільнення, проте вказує на обов`язок відповідача внести зміни до наказу в частині формулювання підстави для звільнення: не за пунктом 7 (за власним бажанням), а за пунктом 2 (через хворобу), оскільки ним отримано Свідоцтво про хворобу №131.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Тобто, звільнення поліцейського зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII можливе лише за наявності рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Проте, таке рішення комісії позивач отримав після звільнення зі служби на підставі його рапорту від 30.08.2017 з вимогою звільнити його саме 28.09.2017.

Відповідно до частини дев`ятої статті 95 Закону України №580-VIII, поліцейські зобов`язані щороку проходити комплексний медичний огляд (диспансеризацію), а за необхідності - цільові медичні огляди, психофізіологічні обстеження і тестування в порядку, визначеному Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, Міністерством внутрішніх справ України винесено наказ «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» від 03.04.2017 №285 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 р. за № 559/30427) (далі іменується Положення №285).

Відповідно до пункту 1 розділу VI «Проведення лікарської експертизи поліцейським» Положення №285, лікарська експертиза поліцейським здійснюється в порядку та з урахуванням вимог, зазначених у розділі III цього Положення.

Відповідно до пункту 8 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення №285, особи, що проходять медичний огляд, надають лікарям - членам ВЛК оригінал документа, що посвідчує особу (паспорт, службове посвідчення, військовий квиток чи приписне свідоцтво).

Перед медичним оглядом проводяться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітини, електрокардіографія, загальні аналізи крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс (реакція Вассермана), гепатити В, С та ВIЛ-інфікування, для осіб старше 40 років - вимірювання рівня внутрішньоочного тиску (пункт 9).

Медичний огляд осіб у ВЛК проводиться з обов`язковим обстеженням лікарями-спеціалістами: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматологом, стоматологом, психіатром та лікарем-психологом або практичним психологом закладів охорони здоров`я МВС. Жінки обов`язково обстежуються гінекологом (пункт 11).

За наявності показань особи, що проходять лікарську експертизу, направляються до лікарів: фтизіатра, ендокринолога, уролога або інших спеціалістів, а також на додаткові обстеження, необхідні для достовірної діагностики виявленої патології (пункт 12).

Психіатричне, психологічне та психофізіологічне обстеження проводиться лікарями-психіатрами, лікарями-психологами (практичними психологами), лікарями-психофізіологами (лікарями з функціональної діагностики) тільки у закладах охорони здоров`я МВС (пункт 14).

Відповідно до пункту 15 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення №285, у разі виникнення необхідності уточнення діагнозу захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) чи їх наслідків ВЛК може запропонувати особі, що проходить лікарську (військово-лікарську) експертизу, амбулаторне або стаціонарне обстеження в закладах охорони здоров`я МВС.

У випадках, коли проведення необхідного дослідження стану здоров`я у закладах охорони здоров`я МВС неможливе, стаціонарне або амбулаторне обстеження може проводитись у інших закладах охорони здоров`я (за їх згодою).

Зів правилами пункту 16 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення №285, до направлення ВЛК на стаціонарне обстеження додається Акт дослідження стану здоров`я (далі - Акт дослідження) (додаток 5). Після проведеного обстеження заповнений Акт дослідження завіряється підписами начальника закладу охорони здоров`я і лікаря, що проводив обстеження, та скріплюється печаткою цього закладу. Акт дослідження розглядається з урахуванням усіх даних про стан здоров`я і фізичного розвитку та є додатковим матеріалом при прийнятті остаточного експертного рішення ВЛК щодо придатності особи до служби або навчання.

Відповідно до пункту 19 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення №285, постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.

Про прийняте рішення ВЛК інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командира військової частини (пункт 19).

З аналізу наведених норм слідує, що Довідка (додаток 10) або Свідоцтво про хворобу виносяться саме на час фактичного огляду особи.

Таким чином рішення ВЛК про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати звільненню.

Таким чином, саме по собі Свідоцтво про хворобу №131 від 30.10.2017, видане відносно колишнього співробітника позивача, не може бути підставою для внесення змін до наказу про звільнення позивача та не повинно було сприйматись відповідачем як підстава для внесення змін до наказу від 28.09.2017 №218 о/с.

Після звільнення позивача на підставі наказу від 28.09.2017 зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII, між сторонами були припинені трудові та службові відносини, у зв`язку із чим відповідач втратив повноваження на зміну наказу про звільнення позивача, при цьому, в даному випадку відсутні були також і підстави для зміни наказу.

Позивач також вказує, що терміни лікування та проходження ВЛК від нього не залежали та затягнулися у часі, тому він до 28.09.2017 не міг отримати свідоцтво про хворобу.

Разом з тим, судом встановлено, що з моменту подання до відповідача рапорту про звільнення (30.08.2017) та до моменту винесення наказу про звільнення (28.09.2017) позивач жодним чином не звертався до відповідача із заявами, рапортами, листами тощо, з проханням не розглядати поданий ним раніше рапорт.

Окрім того, суд відхиляє доводи позивача про те, що отримання свідоцтва ВЛК про непридатність до служби після винесення наказу про звільнення є підставою для внесення змін до наказу в порядку пункту 13 розділу VI «Проведення лікарської експертизи поліцейським» Положення №285.

Так, відповідно до пункту 13 розділу VI «Проведення лікарської експертизи поліцейським» Положення №285, колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень). У такому випадку вони звертаються до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання. Перегляд раніше прийнятої постанови ВЛК проводиться за заявою колишнього поліцейського, колишньої особи рядового чи начальницького складу.

Суд зазначає, що дана норма Положення №285 стосується права колишнього поліцейського ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань.

Встановлення факту після звільнення зі служби непридатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, жодним чином не впливає та не може впливати на формулювання підстав для звільнення, що зазначені у наказі, що винесений до отримання відповідного Свідоцтва про хворобу.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем у повній мірі доведено правомірність його дій, а відтак заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративній позов залишити без задоволення.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська