Справа № 826/14253/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аверкової В.В., при секретарі судового засідання Павленко Ю.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр"

до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області

про визнання протиправним та скасування рішення від 12.10.2017 №0039,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту – позивач, ТОВ «Споживчий центр») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (далі по тексту – відповідач, ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області) в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 12 жовтня 2017 року № 0039.

У судове засідання 21 листопада 2017 року представник позивача не з’явився, подав заву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні 21 листопада 2017 року заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Керуючись приписами статей 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 12 жовтня 2017 року, на підставі протоколу засідання від 10 жовтня 2017 року, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. за порушення законодавства про рекламу, а саме: порушення вимог частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу», що виявилось у самовільному розміщенні ТОВ «Споживчий центр» зовнішньої реклами за адресами у м. Львові: вул. Шпитальна, 27 (один рекламний носій на тротуарі), вул. Раппопорта, 1 (один рекламний носій на тротуарі) та вул. Шевченка (парна сторона) – вул. Клепарівська (один рекламний носій на інженерній споруді) без дозволу органів місцевого самоврядування; порушення вимог частини 2 статті 26 Закону України «Про рекламу» ТОВ «Споживчий центр» не подано інформації щодо вартості розпорядження реклами.

Вказане рішення направлено позивачу та отримано останнім 24 жовтня 2017 року (відповідно до відмітки про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення).

Як свідчать матеріали справи, поданнями Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 16 червня 2017 року № 23/Р-14-1890, від 16 червня 2017 року № 23/Р-14-1891, від 16 червня 2017 року № 23/Р-7-1892, останні звертались до ТОВ «Споживчий центр» із вимогами: від 25 травня 2017 року №23/Р-7-1636 про усунення порушень у строк до 31 травня 2017 року, від 26 травня 2017 року №23/Р-14-1664 та №23/Р-14-1663 про усунення порушень у строк до 02 червня 2017 року, а саме: самовільне встановлення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами.

Відповідачем складені протоколи від 31 серпня 2017 року №№ 0041, 0042, 0043 про розміщення ТОВ «Споживчий центр» зовнішньої реклами за адресами: вул. Шпитальна, 27, вул. Раппопорта, 1 та вул. Шевченка (парна сторона) – вул. Клепарівська без отримання дозволу на зовнішню рекламу.

Рішеннями Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 26 вересня 2017 року №№ 0035, 0036, 0037 розпочато розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «Споживчий центр» за вказаними адресами.

Про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу позивача повідомлено вимогою від 01 вересня 2017 року № 7.1-13/4639.

Матеріали справи свідчать, що позивачем направлені письмові пояснення з приводу порушеної справи, відповідь на які надана листом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 28 вересня 2017 року № 7-1-13/5326 та роз’яснено позивачу, що у зв’язку з невиконанням вчасно вимог Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 23/Р7-1636 від 25 травня 2017 року, № 23/Р-14-1663 та від 26 травня 2017 року № 23/Р-14-1664 провадження у справі про порушення Закону України «Про рекламу» продовжується і справу буде розглянуто в межах чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ні в протоколі засіданні, ні в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено причин неврахування пояснень та доказів, наданих ТОВ «Споживчий центр». Також, позивач зазначає, що жодним доказом не підтверджується, щ спеціальні конструкції зовнішньої реклами, які розміщувались у червні 2017 року належать та розміщувались саме ТОВ «Споживчий центр»; протокол засідання не містить описової та мотивувальної частини; оскаржуване рішення прийняте відповідачем без відповідного погодження Державної регуляторної служби України та всупереч забороні (мораторію) на проведення заходів державного нагляду та контролю.

Спростовуючи доводи адміністративного позову, відповідач посилається на наступне: чинним законодавством України встановлено розміщення зовнішньої реклами виключно на підставі дозволів, всупереч зазначеному позивачем самовільно розміщено зовнішню рекламу за наступними адресами у м. Львові: по вул. Шевченка (парна сторона) – вул. Клепарівська, на тротуарах по вул. Шпитальна, 27 та вул. Раппортна, 1. У зв’язку з викладеним, відповідач вважає, що спірне рішення винесене в межах, наданих Головному управлінню Держпродспоживслужби у Львівській області, повноважень, у встановленому законом порядку.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Закон України «Про рекламу» визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про рекламу» контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, в тому числі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами.

Частиною 4 статті 27 вказаного Закону встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на: рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдженої реклами; виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості виготовлення реклами; розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Відповідно до пункту 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693 (далі по тексту – Порядок № 693) підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Аналіз вказаних норм прав спростовує доводи позивача про відсутність повноважень у Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області здійснювати контроль за дотриманням законодавства про рекламу, якщо реклама не порушує права споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі подань Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області складені протоколи від 31 серпня 2017 року №№ 0041, 0042, 0043 про розміщення ТОВ «Споживчий центр» зовнішньої реклами за адресами: вул. Шпитальна, 27, вул. Раппопорта, 1 та вул. Шевченка (парна сторона) – вул. Клепарівська без отримання дозволу на зовнішню рекламу.

Рішеннями Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 26 вересня 2017 року №№ 0035, 0036, 0037 розпочато розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «Споживчий центр» за вказаними адресами.

Пунктом 5 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі по тексту – Типові правила) для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

До повноважень робочого органу належать, в тому числі, подання територіальним органам спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі матеріалів про порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами (пункт 6 Типових правил).

Контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства (п. 45, 46 Типових правил).

У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 9-18 Порядку № 693 встановлено, що протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк. За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Судом встановлено, що порядок порушення справи, розгляду її та прийняття рішення в даному випадку суб’єктом владних повноважень дотримано, зокрема: на підставі подання Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 16 червня 2017 року останні звернулись до ТОВ «Споживчий центр» із вимогами у строк до 31 травня 2017 року та 02 червня 2017 року усунути порушення, частина перша, статті 16 Закону України «Про рекламу», а саме: самовільне встановлення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами; 31 серпня 2017 року складено протоколи про порушення законодавства про рекламу № 0041, 0042, 0043; 01 вересня 2017 року до позивача направлено вимогу у відповідності до частини 2 статті 26 Закону України «Про рекламу» із повідомленням про час і місце розгляду справи; 26 вересня 2017 року винесені рішення № 0035, 0036, 0037 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу; листом від 28 вересня 2017 року відповідачем надано відповідь на пояснення позивача; 10 жовтня 2017 року складено протокол № 0052 засідання Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області та відповідно 12 жовтня 2017 року прийнято рішення про накладання штрафу за самовільне розповсюдження та розміщення зовнішньої реклами.

Посилання позивача на положення Закону України «Про основні засади державного нагляду» є безпідставним, оскільки Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області планові або позапланові перевірки позивача не проводились.

Посилання позивача на те, що протокол засідання не містить описової частини та мотивувальної розглянуті судом, проте предметом оскарження в даному провадженні є кінцеве рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 12 жовтня 2017 року №0039, а протокол засідання не є кінцевим рішенням, права та інтереси не порушує.

З огляду на викладене, судом встановлено правомірність дій відповідача, дотримання останнім правил регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами, порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу.

Щодо самої суті порушення, слід зазначити, що частиною 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, законом встановлена пряма заборона розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах без попереднього узгодження та отримання дозволу.

Як свідчать матеріали справи та не спростовується позовною заявою, доданими до неї матеріалами, позивачем не отримувалось дозволу на розміщення зовнішньої реклами у м. Львові за адресами: вул. Шпитальна, 27, вул. Раппопорта, 1 та вул. Шевченка (парна сторона) – вул. Клепарівська.

Разом з тим, подання Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 16 червня 2017 року № 23/Р-14-1890, від 16 червня 2017 року № 23/Р-14-1891, від 16 червня 2017 року № 23/Р-7-1892 та відповідні вимоги містять фотографії рекламних конструкцій на зазначених вулицях із відповідними датами фіксування порушення.

В спростування таких доводів, позивачем надані аналогічні фотографії, проте на них відсутні рекламні конструкції. При цьому, надані фото не дають змоги встановити дату їх створення, а відтак судом відхиляються, оскільки не можуть підтвердити або спростувати доводів контролюючого органу.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області правомірно у зв'язку з виявленим фактом порушення вимог законодавства про рекламу.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69-71, 122, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Аверкова