Справа № 2а-14370/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року № 876/5290/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

представників позивача Саноцького Ю.Л., Завалишина Ю.О.,

представника відповідача Сахмана П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ДТГО «Львівська залізниця» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 29.11.2011 року № /23685 і № /23686.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року позов було задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року було скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2016 року вказані рішення судів були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В своїй ухвалі касаційний суд вказав, що підставами скасування вказаних рішень суду було неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим, справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору. Зокрема вказано, що: довідки містять різний перелік структурних підрозділів позивача, що отримували товарно-матеріальні цінності; в матеріалах справи відсутні докази отримання герметика клеєвого у кількості 322 шт., та використання у господарській діяльності шліф стрічки 7050*120 Р60 у кількості 22 шт.; відсутні відомості щодо наслідків розгляду кримінальної справи № 2064, в рамках якої і була призначена перевірка ДТГО «Львівська залізниця».

За результатами нового розгляду справи постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що позивач надав належні та достатні докази на підтвердження фактів реального придбання відокремленими підрозділами у липні 2010 року товарів у ПП «Бізнесгруп» (герметик клеєний, шліфувальної стрічки), а тому правомірно сформував валові витрати і податковий кредит за результатами цим господарських операцій у вказаному податковому періоді.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ДТГО «Львівська залізниця» не надано до перевірки документ на фактичне здійснення господарських операцій із ПП «Бізнесгруп». Також відповідач вказує, що за результатами перевірки ПП «Бізнесгруп» встановлено неможливість цього підприємства здійснювати фінансово-господарську діяльність через відсутність технічного персоналу, основних засобів, транспортних засобів, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 05-25.10.2011 року працівники Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові провели позапланову виїзну перевірку ДТГО «Львівська залізниця» з питань здійснення фінансово-господарських відносин, зокрема, з ПП «Бізнесгруп» (в частині, що стосується предмета спору в даній справі) за період з 01.01.2010 року до 01.09.2011 року, за результатами якої складено акт від 09.11.2011 року № 1390/23-2/0105990.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 10741,10 грн.; п. 1.7 ст. 1, пп. пп. 7.2.1, 7.2.3 п. 7.2, пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 8592,80 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Львові прийняла податкові повідомлення-рішення від 09.11.2011 року № /23685, яким ДТГО «Львівська залізниця» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 10741,00 грн., в тому числі 8592,80 грн. за основним платежем і 2148,20 грн. штрафними (фінансовими) санкціями, та № /23686, яким ДТГО «Львівська залізниця» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 13426,38 грн., в тому числі 10741,10 грн. за основним платежем і 2685,28 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

В розумінні пункту 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 зазначеного Закону валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до умов пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї статті не належать до складу валових витрат будь-які витрати, непідтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. п. 1.6, 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом, а податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит є дата здійснення першої з наступних подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг) або дата отримання податкової накладної.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 цього Закону податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, Ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.2.4. п.7.2 ст. 7 цього Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, а згідно з п. 9.6 ст. 9 цього Закону свідоцтво про реєстрацію особи як платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (робіт, послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних). При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (робіт, послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (робіт, послуг) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих сум до складу витрат.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена, зокрема, ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до змісту вказаних норм для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарів (робіт, послуг).

Як встановив суд, у липні 2010 року відокремлені підрозділи ДТГО «Львівська залізниця» - «Львівський завод залізобетонний конструкцій», «Здолбунівський «Служби МПТ», «Ужгородський «Служби МПТ» здійснювали господарські операції з придбання товарів (шліфувальної стрічки 7050*120 Р60 та герметика клеєвого) у ПП «Бізнесгруп».

Фактичне отримання зазначеними відокремленими підрозділами вказаних товарів та оплата їх вартості підтверджується наданими позивачем копіями: видаткових накладних № РН-7-30015 від 30.07.2010 року, № РН-7-28004 від 28.07.2010 року і № РН-7-28005 від 28.07.2010 року; податкових накладних № від 30.07.2010 року, № від 28.07.2010 року і № від 28.07.2010 року; банківських виписок від 30.07.2010 року, 03.08.2010 року; платіжних доручень від 03.08.2010 року № 547 і № 588; рахунків-фактур № 1607/4 від 16.07.2010 року, № 163 від 21.07.2010 року і № 145 від 14.07.2010 року з відмітками відповідного підрозділу про взяття товарно-матеріальних цінностей на облік; акту про приймання матеріалів № 7-28004 від 01.08.2010 року; картки погодження закупівель.

Факт транспортування (перевезення) відокремленими підрозділами позивача зазначених товарів від ПП «Бізнесгруп» підтверджується копіями: подорожного листа № 447387 на 28-29.07.2010 року, виданого ВП «Рівненський відділ матеріально-технічного постачання», на підтвердження поставки товару з м. Львова до м. Здолбунова Рівненської області; подорожного листа № 023765 і маршрутного листа на 27-28.07.2010 року, виданих ВП «Ужгородський відділ матеріально-технічного постачання», на підтвердження поставки зазначеного товару з м. Львова до м. Мукачеве Закарпатської області; довідки ВП «Служба матеріально-технічного постачання», відповідно до якої цим підрозділом отримано від ВП «Рівненський відділ матеріально-технічного постачання» та ВП «Ужгородський відділ матеріально-технічного постачання» (постачальник ПП «Бізнесгруп») герметик клеєвий 1436 шт. та 322 шт. відповідно.

Також згідно з наданими суду письмовими поясненнями прийомоздавальника вантажу і багажу ОСОБА_4, він разом із водієм був скерований до Львова, де отримав у ПП «Бізнесгруп» по вул. Володимира Великого, 19/26 герметик клеєвий, який в подальшому був доставлений до ВП «Ужгородський відділ матеріально-технічного постачання». Також згідно з наданими суду письмовими поясненнями інженера ОСОБА_5, вона разом із водієм була направлена до м. Львова, де отримала у ПП «Бізнесгруп» по вул. Володимира Великого, 19/26 герметик клеєвий у кількості 1430 шт., що в подальшому був доставлений для потреб Здолбунівського залізничного вузла.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, зазначеними вище документами та поясненнями належним чином підтверджено факт перевезення товарів (герметик клеєний і шліфувальна стрічка) від ПП «Бізнесгруп» до ВП «Ужгородський відділ матеріально-технічного постачання» (м. Мукачево) та ВП «Рівненський відділ матеріально-технічного постачання» (м. Здолбунів) транспортом позивача.

Також про факт реального отримання ДТГО «Львівська залізниця» зазначених вище товарів від ПП «Бізнесгруп» свідчить їх використання відокремленими підрозділами позивача у власній господарській діяльності, що підтверджується, зокрема, наданими позивачем копіями: листа директора Львівського заводу залізобетонних конструкцій від 21.02.2012 року № 207 на заявку столярного цеху заводу № 1243 від 10.07.2010 року про необхідність придбання шліфувальної стрічки; виробничо-матеріальних звітів столярного цеху за січень, квітень, листопад і грудень 2011 року; вимог відокремлених підрозділів ДТГО «Львівська залізниця» № 5, № 6 від серпня 2010 року, № 5 та № 6 від жовтня 2010 року, № 1 та № 6 від січня 2011 року.

Щодо посилання відповідача на акт від 20.10.2011 року № 266/23-2/30828601 про неможливість проведення звірки ПП «Бізнесгруп» по взаєморозрахунках з ДТГО «Львівська залізниця» за липень 2010 року колегія суддів зазначає наступне.

В даному акті зазначено, зокрема, про відсутність ПП «Бізнесгруп» за місцем знаходження в жовтні 2011 року та перевірено податкову звітність з податку на прибуток за 2009 рік, І квартал 2010 року.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідний порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1232.

Також наказом Державної податкової адміністрації України від 22.04.2011 року № 236 було затверджено «Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок».

Згідно з п. 4.4 цих Методичних рекомендацій в разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки.

Форма акту про неможливість проведення зустрічної звірки затверджена Додатком № 3 до Методичних рекомендацій і передбачає, зокрема, внесення до цього акту окремих відомостей, що стосуються суб'єкта проведення звірки.

При цьому, слід зауважити, що п. 15 Додатку № 3 Методичних рекомендацій передбачає зазначення встановлених даних про проведений аналіз наявної в органі державної податкової служби інформації та її документального підтвердження, з приміткою, що у разі наявності зазначається й інша інформація (в тому числі отримана від підрозділів податкової міліції), що має відношення до питань запиту і може бути використана органом-ініціатором при перевірці. Одночасно надаються належним чином завірені копії таких документів, що не підтверджують дані платника податків, наведені у запиті.

Зі змісту викладеного випливає, що дії з оформлення результатів зустрічної звірки актом про неможливість проведення зустрічної звірки не створюють будь-яких правових наслідків, а дії з проведення зустрічної звірки та зі складання акту за їх результатами, з відображенням в ньому відповідної інформації, не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків.

Також колегія суддів зазначає, що орган Державної фіскальної служби за місцем реєстрації ПП «Бізнесгруп» дійшов вказаних вище висновків без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку цього підприємства, в зв'язку з чим такі відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ПП «Бізнесгруп» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебувало на обліку в органах державної податкової служби, було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Щодо посилання відповідача на кримінальну справу № 2064, в рамках якої була призначена і проведена зазначена вище перевірка ДТГО «Львівська залізниця», колегія суддів зазначає наступне.

У випадку наявності в діях посадових осіб суб'єкта господарювання чи інших осіб, пов'язаних з його діяльністю ознак кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, доказом вини може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств - контрагентів позивача фіктивного підприємництва, тобто відсутність реальних господарських операцій.

Однак, як встановив суд з листа Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 16.06.2015 року № 215658, вказана кримінальна справа була порушена 27.09.2010 року за фактом фіктивного підприємництва ПП «Версант», ПП «Сервіс Доріг», ПП «ІКА «Інтелект», ПП «Трансзахідком» за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво) та перебувала в провадженні цього слідчого управління. 10.01.2012 року кримінальна справа № 2064 була об'єднана з кримінальною справою № 144-0860. Досудове слідство у кримінальній справі № 144-0860 по обвинуваченню директора ТзОВ «Будівельний Альянс» ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 191 (шахрайство) і ст. 366 (службове підроблення) Кримінального кодексу України та по обвинуваченню директора ПП «Сервіс Доріг» ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 191, 205, 366 Кримінального кодексу України - закінчено.

Таким чином, у спірному випадку відсутній вирок суду, що набрав законної сили, яким би було встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств - контрагентів позивача фіктивного підприємництва чи інших злочинів, які б могли свідчити про відсутність реальних господарських операцій між ними.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання відокремленими підрозділами ДТГО «Львівська залізниця» товарів у ПП «Бізнесгруп», які використовувались ним у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем витрат по взаєморозрахунках з цим контрагентом в періоді, що перевірявся.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року у справі № 2а-14370/11/1370 за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 04.12.2017 року