Справа № 333/2180/17(2-а/333/126/17)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
30 листопада 2017 рокусправа № 333/2180/17 провадження №2-а/333/126/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2017 року по справі №333/2180/17(провадження №2-а/333/126/17) за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням внесених уточнень, просив:
1) визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 27 травня 1981 року по 20 вересня 1982 року він виконував обов`язки військової служби на території Афганістану. Під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії позивач отримав множинні мінно-вибухові осколкові поранення голови,
тулуба, ЗЧМТ, контузію, кульове поранення, перелом 10 ребра. Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААБ №496075 від 16.01.2013р., йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з причин поранення, ЗЧМТ, контузії, їх наслідків та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №480688 від 09.09.2013р., за результатами повторного огляду, йому встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - поранення, контузія, їх наслідки та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 24.07.2015 року він звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату з заявою про направлення документів до МОУ для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги. Листом Департаменту фінансів МОУ від 22.10.2015 йому було повідомлено про відсутність підстав розгляду поданих документів. 10.01.2017 Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зобов`язав МОУ розглянути питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги. На виконання вказаного рішення комісія МОУ 03.03.2017 прийняла рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги. Такі дії відповідача вважає протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позов.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.
Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності, що настала внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби.
Не погодившись з постановою суду, Міністерство Оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу по суті в той час, коли у провадженні Вищого адміністративного суду України перебуває справа, за касаційною скаргою Міністерства Оборони України, на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. (справа №333/1784/16-а), якою було зобов`язано Міністерство Оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової допомоги. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не досліджував у повному обсязі документи, які були передані позивачем до Міністерства Оборони України, що свідчить про необ`єктивність висновків суду. Також відповідач вказує на те, що суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження Міністерства, зобов`язавши останнє призначити позивача одноразову допомогу.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , дата видачі 16.01.2013р. (а.с.7).
З 27 травня 1981 року по 20 вересня 1982 року ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби на території Афганістану, що підтверджується довідкою №135 від 09.02.2012р. (а.с.8).
Під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, позивач отримав множинні мінно-вибухові осколкові поранення голови, тулуба, ЗЧМТ, контузію, кульове поранення, перелом 10 ребра, що підтверджується витягом з протоколу засідання ЦВЛК №779 від 24.04.2012р. (а.с.10).
Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААБ №496075 від 16.01.2013р., ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з причин поранення, ЗЧМТ, контузії, їх наслідків та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с.11)
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №480688 від 09.09.2013р., за результатами повторного огляду, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - поранення, контузія, їх наслідки та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.12).
24 липня 2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням направити його документи для виплати одноразової грошової допомоги.
В листопаді 2015 р. отримав з Запорізького обласного комісаріату копію листа Департаменту фінансів Міністерства Оборони України про відсутність підстав розгляду поданих документів.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. у справі №333/1784/16-а зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 24.07.2015 року та доданих до неї документів та на підставі приписів Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року №499 та прийняти відповідне рішення (а.с.18-19).
На виконання вказаного рішення суду, 03.03.2017р. Міністерство оборони України прийняло рішення №3, оформлене протоколом №20 від 03.03.2017р., про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день його звільнення діяла стаття 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України від 04.04.2006 №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набув чинності 10 травня 2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки позивач звільнений з військової служби 27.07.1992 року, а Закон не має зворотної дії в часі, то підстави для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги відсутні (а.с.20).
Вказані обставини стали підстави для звернення позивача з даним позовом до суду.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно із ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог вищезгаданого Закону Кабінет Міністрів України затвердив постанову від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975).
Вказаним Порядком №975 визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р., яка набрала чинності з 01.01.2014р., передбачено, що допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255); Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Оскільки, порядок призначення та виплати такої грошової допомоги, на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності в 2013 році (час виникнення у позивача права на отримання допомоги), був врегульований постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499, то суд першої інстанції правильно вказав на те, що вирішення питання про призначення та виплату позивачу грошової допомоги має здійснюватися в порядку, визначеному постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499.
Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку №975).
Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Посилання відповідача у протоколі про відмову у призначенні допомоги на ст..16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції яка діяла на час звільнення позивача з військової служби, є безпідставним, оскільки право на отримання допомоги у позивача виникло не на час звільнення, а на час встановлення йому інвалідності ІІІ групи, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення вказаного Закону, які діяли на час виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги.
Крім цього, з огляду на встановлені обставини справи, які свідчать про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту права, який фактично призведе до поновлення порушеного права у спірному випадку, є зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу, оскільки за наслідками виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. відповідач визначився зі своєю позицією у спірних правовідносинах та відмовив у призначенні позивачу такої допомоги. При вказаних обставинах суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією відповідача про те, що таким рішенням суд першої інстанції фактично втрутився у дискреційні повноваження Міністерства Оборони України, оскільки, реалізуючи свої дискреційні повноваження, відповідач вчинив певні дії щодо прийняття рішення про відмову у призначенні грошової допомоги і такі дії обґрунтовано визнано судом першої інстанції неправомірними.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведеніки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, визначення судом, у спірному випадку, зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції був позбавлений можливості розглянути справу до розгляду судом касаційної інстанції справи за касаційною скаргою Міністерства Оборони України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. (справа №333/1784/16-а), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішення суду, яке оскаржує відповідач у касаційному порядку, набрало законної сили, а тому було обов`язковим для виконання відповідачем. При цьому, як зазначено вище, вказане судове рішення фактично було виконано Міністерством Оборони України, внаслідок чого і виникли спірні правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі.
Необгрунтованими суд апеляційної інстанції вважає і доводи заявника апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувалися у повному обсязі документи, які були передані позивачем до Міністерства Оборони України, що, за позицією відповідача, свідчить про необ`єктивність висновків суду. Так, підставою для відмови позивачу у призначенні грошової допомоги стали не висновки Міністерства Оборони України про відсутність тих чи інших документів, наявність недоліків у поданих документах, а позиція відповідача про відсутність у позивача права на отримання такої допомоги з огляду на те, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції які діяли на час звільнення позивача з військової служби, не передбачали виплати грошової допомоги.
Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2017 року по справі №333/2180/17(провадження №2-а/333/126/17) без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.
(Ухвалу у повному обсязі складено 01.12.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк