Справа № 537/2750/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 р.Справа № 537/2750/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.10.2017р. по справі № 537/2750/17

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд: зобовязати відповідача провести йому нарахування пенсії з 07 жовтня 2009 року (дата встановлена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.10.2015 року) у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з врахуванням всіх перерахунків відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Свої вимоги мотивував тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2015 року, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.10.2015 року зобовязано Управління пенсійного фонду в м Кременчуці Полтавської області поновити і виплачувати йому пенсію з 07.10.2009 року з проведенням її індексації. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року Управління Пенсійного фонду України замінено на Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області. На виконання вищезазначених рішень суду він звернувся до відповідача з вимогою про добровільне виконання. Проте, 28.12.2016 року він отримав лист відповідача №171/Т-03 від 22.12.2016 року, яким було повідомлено, що відповідач поновив йому виплату пенсії, проте розмір його пенсійної виплати встановив на рівні 148,52 грн. Вважає, що поновлення виплати пенсії в розмірі меншому від рівня прожиткового мінімуму на час такого поновлення суперечать нормам міжнародного права, так як згідно з ч.3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом та відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування пенсії, призначені цим законом індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення та перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов'язано Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію починаючи з 07.10.2009 року у розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, які передбачені чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 1.5, п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 ( у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), п. 9 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1058 ( із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 16.11.2016), що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, що підтверджується копією закордонного паспорта №АН 621678, де з 03.03.2003 року перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

До виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю позивач з 15.08.1989 отримував пенсію по інвалідності.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 27 березня 2014 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України, Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, визнано протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області у поновленні та виплаті пенсії ОСОБА_1, зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 19 серпня 2013 року.

Вказаною постановою Печерського районного суду м.Києва від 27.03.2014 року встановлено, що 21 листопада 2013 року позивач звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області із заявою про поновлення та виплату пенсії за віком, однак Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці Полтавської області своїм листом від 5 грудня 2013 року відмовило у поновленні пенсії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року скасовано в частині про відмову у задоволенні позовних вимог про зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити з листопада 2001 року ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії з проведенням її індексації, зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області поновити з листопада 2001 року ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії з проведенням її індексації.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 01 жовтня 2015 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року змінено, зазначено в абзаці третьому цієї постанови дату, з якої необхідно поновити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії з проведенням індексації, - з 07 жовтня 2009 року. В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року задоволено подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУТУЮ у Полтавській області, замінено сторону виконавчого провадження, а саме боржника Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області на Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України у виконавчому проваджені про зобовязання УПФУ в м.Кременчуці Полтавської області поновити з 07 жовтня 2009 року ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії з проведенням її індексації у справі 757/4114/14-а

Згідно розпорядження Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України від 24.11.2016 року за № 165152 ОСОБА_1 з 07.10.2009 року поновлено виплату пенсії.

Відповідно до довідки, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області 22.12.2016 року за вих. № 171/Т-03, ОСОБА_1 з 07.10.2009 року було поновлено виплату пенсії та у грудні 2016 року на пенсійний рахунок позивача перераховано суму 1382 грн. 08 коп., яка складається з пенсії за поточний місяць 148 грн. 52 коп. та доплати індексації пенсії, нарахованої за минулий період.

Позивач, вважаючи, що розмір виплаченої йому пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на щомісячне отримання пенсійних виплат у розмірі не нижчому, ніж встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністартивного судочинства України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів, незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 2 ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 закону Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України та ч.3 ст.8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про прожитковий мінімум пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 6 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, пенсія позивача не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Положеннями ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя від 01.11.1996 р. зазначено, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який вищу юридичну силу.

Відповідач в даному випадку, поновлюючи позивачу виплату пенсії мав здійснити її перерахунок відповідно до норм Конституції України, які мають пряму дію.

Також колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 року по справі „Проніна проти України" та від 12.07.2016 року по справі Петриченко проти України констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Європейського Суду з прав людини національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

У рішенні у справі "Великода проти України" від 03.06.2014, Європейський суд з прав людини зазначає, що неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, поновивши виплату пенсії позивачу, однак виплачуючи її у розмірі нижчому від прожиткового мінімуму встановленого Законом, діяв всупереч вимог ст. 46 Конституції України.

Посилання відповідача в якості підстави для відмови у задоволенні позову на те, що позивач із заявою про перерахунок пенсії у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, до Управління не звертався, а тому у відповідача не виникло обов'язку вчиняти дії щодо проведення такого перерахунку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до ст. 42 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду автоматично, не залежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення) пенсії.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.10.2017р. по справі № 537/2750/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4