Справа № 817/670/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2017 р.Р і в н е 817/670/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник Федуна Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області
про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, Головного Управління Держгеокадастру у Рівненській області про скасування наказу №11 від 07.04.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1.», поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що у зв'язку із ліквідацією Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, його повноваження та функції перейшли до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, а тому у відповідача були всі можливості перевести її на вакантну посаду відповідно до її освіти, кваліфікації та досвіду роботи, з урахуванням вимог ст. 49-2 КЗпП України. Оскільки вакантні посади відповідачем їй не були запропоновані, вважає звільнення протиправним.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити повністю.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - відповідач) не погоджуючись із позовними вимогами надало до суду письмові заперечення (а.с.43-46), в яких зазначало, що Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області ліквідовано, відтак запропонувати позивачу вакантні посади не було можливості, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області не є правонаступником ліквідованого Управління, представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в судовому засіданні підтримав доводи викладені в поданому запереченні, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.15 ч.1 ст.3 КАС України - публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.1,2 ч.2 ст.17 КАС України).

Таким чином, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття ним оспорюваного наказу про звільнення №11 від 07.04.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» від 31.08.2016 року № 581 ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів, погоджена пропозиція Мінагрополітики і Держгеокадастру стосовно того, що міжрегіональне та міськрайонні управління Служби, управління (відділи) Служби у районі, містах є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Держгеокадастру.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 року №581 Держгеокадастром видано наказ від 07.11.2016 року №287 «Про ліквідацію територіальних органів служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Рівненській області» (а.с.67).

За цим наказом ліквідуються як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Рівненській області, в тому числі, згідно додатку 1 - Управління Держгеокадастру у Гощанському районі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала головним спеціалістом-бухгалтером Управління Держгеокадстру у Гощанському районі Рівненської області.

Наказом від 24.11.2016 року №30 Головного управління Держгеокадстру у Рівненській області «Про попередження працівників Управління Держгеокажастру у Гощанському районі Рівненської області» у зв'язку з ліквідацією як юридичної особи публічного права Управління Держеокадастру в Гощанському районі Рівненської області попереджено про можливе наступне вивільнення працівників, зокрема і ОСОБА_1 (а.с.76-77).

В подальшому Управлінням Держгеокадстру у Гощанському районі Рівненської області на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону україни «Про державну службу» було винесено наказ «Про звільнення ОСОБА_1.» (а.с.78). Не погодившись із винесеним щодо неї наказом про звільнення ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Правове регулювання державної (публічної) служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» № 889-VIIІ (надалі закон № 889-VIIІ). Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року.

Вказаним законом визначено новий перелік підстав припинення державної служби.

Зокрема, відповідно до ст. 87 Закону № 889-VІІІ однією із підстав припинення державної служби є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Аналіз наведеної правової норми показав, що скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби. Разом з цим, розірвання у такий спосіб трудового договору допускається лише за умови, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (посаду) у цьому державному органі.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України викладеної від 04.03.2014 року справа № 21-8а14, від 27.05.2014 року справа №21-108а14, від 28.10.2014 року справа № 21-484а140, від 19.01.2016 року по справі №810/1783/13-а.

Отже однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Виходячи із системного тлумачення положень статті 40 та статті 49-2 КЗпП, суд приходить до висновку, що звільнення працівника за ініціативи власника на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, допускається лише у випадку, якщо роботодавець виконав свій обов'язок щодо попередження про звільнення працівника та запропонував йому іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю (за її наявності).

Так, припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд України в постанові від 10.03.2015 року (справа №21-52а15).

При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Аналогічна правова викладена в ухвалі Верховного Суду України від 04.08.2010 року в справі №6-8884св10.

Як зазначалося вище, постановою Кабінету Міністрів України Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 31.08.2016 р. № 581 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, в тому числі Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області.

Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що фактично відносно органу, в якому проходила службу позивач, відбулась реорганізація.

Так, згідно із положеннями ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Разом з цим у Постанові визначено, що міжрегіональні та міськрайонні управління Держгеокадастру є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до Положення про Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області від 03.03.2015 року №15 (а.с.79-89), Положення про відділ у Гощанському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 03.01.2017 року (а.с.91-96) фактично функції відділу Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, який був юридичною особою, крім тих, що пов'язані із управлінськими функціями (визначення структури та штатної чисельності відділу) покладені на структурний підрозділ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області - відділ у Гощанському районі.

Суд також зауважує, що у Постанові Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 року №581 «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» відсутнє обґрунтування щодо відмови держави від виконання завдань та функцій територіальних органів Держгеокадастру або передачі їх іншим органам виконавчої влади.

Крім того, як встановлено судом і не заперечується сторонами керівництвом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області вчинялись дії по працевлаштуванню працівників всіх районних відділів шляхом переведення їх до обласного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Тобто при ліквідації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Статтею 59 Господарського кодексу України передбачено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється способом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їхніх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду. У разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Отже, зміни в державному органі відбулись у вигляді його реорганізації, у зв'язку із чим ці зміни не є підставою для звільнення працівників, якщо не скорочується чисельність працівників або штат.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що функції і повноваження ліквідованого Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, здійснює Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, в тому числі і щодо трудових відносин.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде в тому числі виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників реорганізованої установи. Це зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області як правонаступник не виконало, а отже, трудові гарантії позивача були порушені.

Оскільки державним органом не обґрунтовано неможливість працевлаштувати позивача на відповідній посаді або іншій у цьому органі, позивачу не було запропоновано посаду в органі, що реорганізується, а відповідачем ці обставини не спростовано, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулось не у відповідності до вимог чинного законодавства, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що одночасно з попередженням про звільнення позивачу не було запропоновано жодної наявної вакантної посади, які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Також матеріалами справи не підтверджується і відсутність можливості забезпечити позивача рівноцінною роботою чи проходження служби на іншій посаді в органі.

Так судом було надіслано запит до Рівненського міського центру зайнятості щодо надання звітів про зайнятість (наявність вакансій) за період 01.11.2016 року по 01.05.2017 року поданих Управлінням Держгеокадастру в Рівненській області (а.с.146).

У відповідь на запит Рівненським міським центром зайнятості було надано копії Звітності інформації про попит на робочу силу (вакансії), які подавались Управлінням Держгеокадастру в Рівненській області в період з 01.11.2016 року по 01.05.2017 року (а.с.150-191), які свідчать про існування достатньої кількості посад з відповідною кваліфікацією, які б могла зайняти позивач, якби вони їй були запропоновані.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня будь-яка заява від ОСОБА_1, щодо її небажання продовжувати роботу після ліквідації Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області в його фактичному правонаступнику Управлінні Держгеокадастру в Рівненській області.

Отже суд дійшов висновку про те, що звільнивши позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем не було виконано вимоги законодавства щодо її працевлаштування у новоствореному органі.

Суд також не погоджується і з позицією відповідача в частині того, що вжиття заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору внаслідок ліквідації відділу, не є їх обов'язком, враховуючи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах саме з Управлінням Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, як з юридичною особою, будь-яких відносин з Головним управлінням Держгеокадастру в Рівненській області у позивача не було. Враховуючи вищевикладену правову позицію суду, у зв'язку з тим, що відбулася фактично реорганізація, а не ліквідація юридичної особи, суд вважає, що у Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області є солідарний обов'язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 Якщо при цьому відбулось скорочення штатів, чисельності, і саме через цю обставину позивачу не запропонували жодної посади, то суд звертає увагу відповідача на недоведеність такого скорочення належними доказами.

У відповідності до частин 1-2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідачем в ході розгляду справи, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача. Водночас, докази подані позивачем, підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог та не були спростовані доводами відповідача.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновленню особа підлягає з часу його незаконного звільнення.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді з переведенням в новостворену структуру, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 162 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить поновити її на посаді з переведенням в новостворену структуру.

На думку суду, позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки обраний спосіб захисту не спрямований на реальне відновлення її порушених прав.

Відтак, належним способом захисту порушеного права, враховуючи, що відповідач є правонаступником ліквідованого Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, на переконання суду, є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області поновити ОСОБА_1 з 07.04.2017 року на посаді рівнозначній посаді головного спеціаліста бухгалтера Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, яку вона займала до звільнення.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України). В зв'язку з наведеним суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з час вимушеного прогулу за період з 07.04.2017 року по день її фактичного поновлення на роботі.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийнятого наказу стосовно звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а тому вказане рішення є протиправними та підлягає скасуванню.

Інші доводи відповідача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують протиправність оскаржуваного наказу та незаконність звільнення позивача із займаної посади.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, тому оскаржуваний наказ від 07.04.2017 року №11 "Про звільнення ОСОБА_1 " винесено протиправно, без врахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, з порушенням вимог трудового законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Держгеокадастру у Рівненській області №11 від 07.04.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1.".

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області поновити ОСОБА_1 з 08.04.2017 року на посаді рівнозначній посаді головного спеціаліста бухгалтера Управління Держгеокадастру у Гощанському районі Рівненської області, яку вона займала до звільнення.

Зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2017 року по день фактичного її поновлення на роботі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Махаринець Д.Є.