Справа № 824/222/17-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/222/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

29 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Смутняка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 13.07.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу позивач заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до трудової книжки серії БТ-І № 7856506, з 11.09.2003 року ОСОБА_2 працював державним службовцем в Кіцманському районному відділу земельних ресурсів на різних посадах, а з 19.10.2015 р. по 14.03.2017 р. - на посаді головного спеціаліста - бухгалтера відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області (а.с. 9 -15).

Постановою Кабінету Міністрів України "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31.08.2016 року № 581 (далі - Постанова № 581) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, в тому числі відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області.

На виконання вказаної постанови, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 07.11.2016 р. прийнято наказ №282 "Про ліквідацію територіальних органів державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області", яким в тому числі ліквідовано Відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області.

Відповідно до додатку 2 вказаного наказу, головою комісії з ліквідації територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області, в тому числі Відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області призначено начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ватаманюка Ю.П.

У зв'язку із ліквідацією відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області позивача попереджено про майбутнє вивільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України. З вказаним попередженням позивача ознайомлено та вручено примірник 15.11.2016 р. (а.с. 24).

13.03.2017 р. наказом Відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області №3-к, звільнено ОСОБА_2 14.03.2017 р. з посади головного спеціаліста-бухгалтера відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 57).

Дослідженням оскаржуваного наказу встановлено, що вказаний наказ підписано головою комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області Ватаманюком Ю.П.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про державну службу" та КЗпП України, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулюються відповідно до Конституції України, Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( далі - КЗпП України).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору зокрема є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 40 КЗпП України передбачені підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, згідно вказані статті трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, трудовим законодавством, передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця, зокрема у випадку коли установа на якій працює особа реорганізується або скорочується чисельність чи штат працівників.

Разом з тим, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з'ясовувати реальність такої ліквідації із врахуванням вищенаведеного.

В постанові від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України при розгляді справи про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення у зв'язку з ліквідацією митного органу, прийшла до висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Також, у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, обов'язковою необхідною умовою для початку здійснення процедури звільнення працівника з роботи на підставі п. 1 ч. 1 статті 40 КЗпП є наявність самого факту присутності визначених вказаною статтею умов, які дають роботодавцю можливість вчиняти відповідні дії, зокрема наявності ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з матеріалами справи, постановою Кабінету Міністрів України "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31.08.2016 р. № 581 (далі - Постанова № 581) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, в тому числі відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області.

На виконання вказаної постанови, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 07.11.2016 р. прийнято наказ №282 "Про ліквідацію територіальних органів державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області", яким в тому числі ліквідовано відділ Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області.

Відповідно до додатку 2 вказаного наказу, головою комісії з ліквідації територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області, в тому числі Відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області призначено начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ватаманюка Ю.П.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 31.03.2017 р. внесено запис про припинення Відділу Держгеокадастру у Кіцманському районі Чернівецької області, номер запису 4001066.

Отже, зазначені зміни підпадають під ознаки підстави для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця у відповідності до п.1 статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, статтею 49-2 КЗпП України, встановлено порядок вивільнення працівників, якого повинен дотримуватись роботодавець, при звільненні працівників, зокрема і на підставі п.1 статті 40 КЗпП України.

Так, згідно зазначеної статті, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналізуючи зазначені норми, прослідковується певний алгоритм дій роботодавця у випадку наявності підстав для звільнення працівника відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України, дотримання якого, буде гарантувати законність дій роботодавця та протиправність у випадку протилежного.

Так, враховуючи зазначене, на думку суду порядок дій роботодавця у такому випадку розпочинається з прийняття рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників та оформлення рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису.

Далі роботодавець зобов'язаний зокрема вчинити наступні дії.

По-перше, роботодавець повинен з'ясувати, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи щодо яких встановлені обмеження на звільнення, тобто наявності осіб, які в силу закону взагалі не можуть підпадати під звільнення у зв'язку із скороченням.

По-друге, врахувати переважне право на залишення на роботі, шляхом визначення рівня кваліфікації та продуктивності праці.

По-третє роботодавець повинен письмово не пізніше ніж за два місяці попередити працівників про наступне звільнення.

Наступним обов'язковим кроком роботодавця є пропозиція працівникові, якого звільняють з посади, що скорочується іншої роботи у тій же самій установі або повідомлення про відсутність роботи за його професією та пропозицією іншої посади наприклад з іншим рівнем кваліфікації або умов оплати праці. При цьому у випадку відмови працівника від запропонованої йому посади у роботодавця зникає обов'язок працевлаштування такого працівника (ст. 49-2 КЗпП України).

Таким чином, суд при виникненні спору між працівником і роботодавцем стосовно звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України обов'язково повинен перевірити дотримання роботодавцем відповідної процедури звільнення працівника, зокрема і враховуючи правову думку прийнятої з метою усунення недоліків при розгляді трудових справ Пленумом Верховного Суду України Постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 року.

Так, ВСУ у вказаній постанові зокрема зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Отже, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40 КЗпП України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення за згодою такого працівника на іншу (запропоновану) роботу.

Аналогічні висновки містяться і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з матеріалами справи, в Головному управлінні Держгеокадастру у Чернівецькій області були вакантні наступні посади, які позивач відповідно до його освіти, кваліфікації та досвіду роботи міг би обіймати були вакантними 10 посад у різних відділах станом на 01.12.2016 року (а.с. 25-29) та 3 вакантні посади провідного спеціаліста у секторі обліку земель, у відділі здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування та у відділу організації планування та аналізу інспекторської діяльності (а.с. 30-32) станом на 14.03.2017 року.

При цьому, відповідно матеріалам справи, докази щодо належного виконання вимог закону, щодо пропозиції позивачу вакантних посад при звільненні відсутні, що свідчить про порушення вимог статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника та як наслідок наявності порушення прав позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем під час звільнення позивача з роботи було порушено порядок встановлений КЗпП України, а саме не вчинено дій щодо його працевлаштування , у зв'язку із чим оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Також колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального чи процесуального права судом під час задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на рівнозначній займаної ним раніше посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 04 грудня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.