Справа № 466/8807/17
Суддя: Едер П. Т.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/8807/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Едера П.Т.

з участю секретаря Репети К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові ДПП про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

у с т а н о в и в :

13.11.2017 позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати постанову БР № 012053 від 06.11.17р. про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Заяву мотивує тим, що 06.11.2017 року інспектором УПП м. Львова ОСОБА_3 була складена постанова в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП. А саме, за те, що він 06.11.17р. керуючи автомобілем «Ssang Yong», н.з. ВС 0907 СА по пр. Чорновола, 95 в м. Львові, здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофору, та не предявив поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пунктів 2.1 та 8.7.3 «е» ПДР.

На його думку вищевказана постанова є незаконною, винесена з порушенням порядку її винесення та без належних на те доказів. Позивач вказує, що не здійснював рух на червоний сигнал світлофору, що і пояснював інспектору поліції. Однак той жодним чином не зреагував, його пояснення не вислухав, не надав на його вимогу відеозапису на підтвердження скоєння ним правопорушення, натомість попросив предявити документи на транспортний засіб, після чого у його відсутності виніс постанову. Також вважає, що в даному випадку інспектор не вправі був вимагати для перевірки поліс страхування із-за відсутності на це законних підстав.

Таким чином стверджує, що в його діях був відсутній склад адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова винесена без врахування всіх обставин справи та за відсутності належних доказів про вчинення ним правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 в позові просив справу слухати без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові у судове засідання повторно не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 41 ч. 1 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 06.11.17р. інспектором роти №1 батальйону №4 УПП м. Львова ОСОБА_3 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно вказаної постанови, 06.11.17р. о 11.10 год., ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Ssang Yong», н.з. ВС 0907 СА по пр. Чорновола, 95 в м. Львові, здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофору, та не предявив поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пунктів 2.1 та 8.7.3 «е» ПДР України.

Так, згідно пункту 2.1 «г» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського предявляти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Із вказаної норми Закону випливає, що водій зобов'язаний на вимогу працівників поліції пред'являти для перевірки страховий поліс, лише у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що законодавець чітко розмежував процедуру передачі водійських документів і страхового полісу. Випадки, коли виникає обов'язок пред'являти поліс, відрізняють від випадків, коли виникає обов'язок пред'являти посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб.

З наведеного вбачається, що інспектор не мав права вимагати для предявлення у ОСОБА_1 страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за відсутності ДТП та нескладення протоколу, а відтак, така вимога та подальша кваліфікація дій за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є незаконними.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на інспектора поліції.

Між тим, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 щодо порушення вимог п. 8.7.3 «е» ПДР України (проїзд на заборонений сигнал світлофору), суду не надано показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Відтак, відсутні належні докази про вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В судове засідання представник ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові не зявився, не представив суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не надав документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності позивача.

Згідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання субєктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

Виходячи з того, що позивач не визнавав себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, субєкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які б підтверджували порушення Правил дорожнього руху та спростовували свідчення позивача, але таких доказів суду не представлено.

З наведених обставин суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень , передбачених ч.2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП не доведена, прийняте рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст. ст. 11, 41, 70, 104, 160, 161 КАС України, ст. ст. 247, 251, 289, 292, 293 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 06.11.2017 року серія БР № 012053 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425, 00 грн. (чотириста двадцять пять гривень 00 копійок) за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КпАП України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_4