Справа № 417/4561/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шкиря В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року справа №417/4561/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Марківського районного суду Луганської області від 28 вересня 2017 року у справі № 417/4561/17 за позовом ОСОБА_2 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Управління), в якому просив визнати з 01.03.2016 дії Управління щодо припинення виплати пенсії протиправними та дискримінаційними; зобов'язати Управління поновити виплату йому пенсії та сплатити заборгованість.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні. До березня 2016 року він отримував пенсію шляхом зарахування коштів на рахунок, відкритий в банку - АТ «Ощадбанк». Від оператора АТ "Ощадбанк" в телефонній розмові він дізнався, що зарахування щомісячних пенсійних виплат на його картковий рахунок припинено у березні 2016 року, після чого кошти більше не надходили.

13.06.2017, з метою з'ясування підстав припинення виплати пенсії, він направив до Управління відповідну заяву, на яку відповідач в листі від 22.08.2017 повідомив, що з 01.03.2016 йому призупинено виплату пенсії у зв'язку з необхідністю перевірки наявності підстав подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі.

Вважає, що припиняючи виплату пенсії з березня 2017 року, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскільки не існувало підстав (у розумінні ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), а тому порушив його конституційні права.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на наступне.

Стаття 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) вказує на той факт, що громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, ст. 4 вказаного Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо перемішеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті першій цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року щодо здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, передбачено, що прийняття заяв про переведення пенсійних справ, призначення пенсій, виплату допомоги на поховання, недоотриманої пенсії від осіб, місце проживання яких зареєстровано на територіях проведення антитерористичної операції, проводиться за місцем перебування таких осіб на обліку відповідно до порядку, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509. Виплата пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

З березня 2016 року виплату пенсії позивачу припинено, оскільки на виконання постанови КМУ №637 від 05.11.2014 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" з 01.03.2016 посилено контроль обліку внутрішньо переміщених осіб та перевірку наявності підстав виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі пенсіонерам-переселенцям.

Пунктом першим Постанови зі змінами внесеними Постановою КМУ №615 від 12.08.2015, поновлення виплати пенсій, тимчасово призупинених внутрішньо переміщеним особам відбувається тільки через рахунки АТ "Ощадбанк", з дати припинення виплати на підставі особистого звернення пенсіонера до органу ПФУ, де він перебуває на обліку як одержувач пенсії. Таким чином вважає, що позивачу ОСОБА_2, який зареєстрований в с. Веселе Марківського району Луганської області, немає жодних перешкод для звернення до Управління за поновленням виплати пенсії.

Постановою Марківського районного суду Луганської області від 28 вересня 2017 року у справі № 417/4561/17 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління щодо припинення та невиплати ОСОБА_2 пенсії з 01 березня 2016 року.

Зобов'язано Управління поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року.

Постанова мотивована тим, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідач, припиняючи виплату позивачу пенсії за віком з березня 2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Управління зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи та не вірно застосовані норми ст. 49 Закону № 1058-ІV. Пункт 5 вказаної статті передбачає припинення виплати пенсії в інших випадках, передбачених законом. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій територій здійснюється в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (п. 2 ст. 7 Закону № 1706-VII).

Таким чином, виходячи з приписів наведених в апеляційній скарзі норм, реалізація права на отримання пенсійних виплат пов'язана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого 26.02.1998 є громадянином України (а.с.9) має ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.9 зворотній бік) та відповідно до посвідчення НОМЕР_3 є пенсіонером за віком (а.с.11).

Згідно з довідкою УСЗН Марківської РДА від 31.12.2014 №925015563 є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно листа Управління від 07.07.2017 з 01.03.2016 позивачу призупинено виплату пенсії у зв'язку з необхідністю перевірки наявності підстав подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі (а.с.14-15).

Таким чином, судом встановлено, що позивач є пенсіонером, з 31.12.2014 перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, його зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_1, та перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком. З березня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача та доданими документами.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року на підставі не підтвердження його місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року.

Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з березня 2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання поновити нарахування та виплатити пенсію за віком з березня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Марківського районного суду Луганської області від 28 вересня 2017 року у справі № 417/4561/17 за позовом ОСОБА_2 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді І.Д.Компанієць

Л.В.Ястребова