Справа № 428/7863/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року справа №428/7863/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 428/7863/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (надалі відповідач, ОСОБА_2) про визнання запису у трудовій книжці про роботу у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» дійсною і такою, що відповідає вимогам положень законодавства та зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням до загального трудового стажу періоду роботи у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року (а.с. 1).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо неврахування до загального трудового стажу ОСОБА_3 періоду роботи в сільськогосподарському кооперативі «Айдар» з 12.10.1988 року по 31.12.1995 року при нарахуванні пенсії ОСОБА_3 з 01 лютого 2017 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити з 01 лютого 2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з урахуванням до його загального трудового стажу періоду роботи в сільськогосподарському кооперативі «Айдар» з 12.10.1988 року по 31.12.1995 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму судових витрат в розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп. (а.с. 38-42).

Відповідач, вважаючи зазначене судове рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58, яким передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, вказуючи, при цьому, що всупереч вимог цієї норми, запис у трудовій книжці позивача про звільнення за № 13 не містить посилання на відповідну статтю, пункт Закону, а також не містить найменування посади та прізвища особи, яка внесла запис про звільнення. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що з метою визначення стажу роботи позивача ОСОБА_2 звернулось до УПФУ в Новоайдарському районі із запитом з проханням надати довідку про стаж роботи позивача у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» у спірний період (12.10.1988 року 29.09.1997 року), але у надісланій УПФУ в Новоайдарському районі архівній довідці від 13.10.2015 року № 10-V/421 зазначено, що документи кооперативу «Айдар» Новоайдарської коопзаготконтори на зберігання до архіву не надходили, тому надати довідку про роботу ОСОБА_3 не надається можливим. За таких обставин, апелянт вважає, що в ОСОБА_2 не має правових підстав зарахувати спірний період роботи до загального стажу позивача. До того ж, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області витрати позивача на оплату судового збору є необгрутованим, оскільки в ОСОБА_2 немає можливості сплатити судовий збір у звязку з відсутністю коштів, призначених на цю мету (а.с. 47-47).

Апелянт у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі.

Позивач у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи також повідомлений належним чином.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 07 травня 2015 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 22).

З 21 квітня 2015 року позивачу призначено пенсію за віком у розмірі 949 грн із розрахунку стажу 24 роки 4 місяці 11 днів (станом на 19.03.2015 року), що підтверджується протоколом 3121 від 29 травня 2015 року (а.с. 22 звр).

Вважаючи, що при розрахунку розміру пенсії відповідачем не зараховано до загального трудового стажу період роботи з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» позивач, 13 лютого 2017 року звернувся до ОСОБА_2 із листом, в якому просив розяснити, на підставі яких нормативно-правових актів до загального трудового стажу не включено період роботи з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» (а.с. 5).

Відповідач, листом від 23.02.2017 року № 24/А-4 повідомив позивача, що всупереч норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58, що запис у його трудовій книжці на звільнення за № 13 не містить посилання на відповідну статтю пункту закону, а також не зазначено особу, яка зробила запис про звільнення, вказуючи, при цьому, що зарахувати період роботи з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» для обчислення стажу роботи неможливо.

Відповідач також зазначив, що при призначенні пенсії спеціалістом ОСОБА_2 зроблено запити до УПФУ в Новоайдарському районі з проханням надати довідку про стаж роботи позивача у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» у спірний період (12.10.1988 року 29.09.1997 року), але відповіді станом на дату надання відповіді позивачу ОСОБА_2 отримано не було, однак зазначено, що після надходження відповіді позивача буде повідомлено (а.с. 7).

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до загального стажу роботи період з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги про зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 12.10.1988 року по 31.12.1995 року, суд першої інстанції застосував положення ст. 99 КАС України та дійшов до висновку про відсутність сумнівів в тому, що позивач, в період з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року був членом сільськогосподарського кооперативу «Айдар», а невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Відмовлено в задоволені позовних вимог про зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 01.01.1996 року по 30.09.1997 року, оскільки цей період вже був зарахований відповідачем.

Стосовно вимоги позивача про визнання запису в трудовій книжці дійсним та таким, що відповідає положенням законодавства, є неналежним способом захисту прав позивача та суперечить вимогам ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Враховуючи, що позивачем не оскаржується спірна постанова в частині зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 01.01.1996 року по 30.09.1997 року, визнання запису в трудовій книжці дійсним та таким, що відповідає положенням законодавства, а також період, з якого суд першої інстанції зобовязав відповідача здійснити перерахунок пенсії, колегія суддів апеляційного суду переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо неврахування до трудового стажу позивача періоду його роботи з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року у сільськогосподарському кооперативі «Айдар», оскільки запис у трудовій книжці позивача про звільнення за № 13 не містить посилання на відповідну статтю, пункт Закону, а також не містить найменування посади та прізвища особи, яка внесла запис про звільнення.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

З копії трудової книжки позивача, яка наявна в матеріалах справи видно, серед іншого, наступне:

- 10 жовтня 1988 року позивача звільнено з Севєродонецького АТП «Укрсільхохімія» внаслідок переведення до кооперативу «Айдар» (запис № 10);

- 12 жовтня 1988 року позивача прийнято в члени кооперативу «Айдар» Новоайдарського коопзагопконтори на підставі Протоколу № 3 від 12.10.1988 року) (запис № 11);

- 29 вересня 1997 року позивача виведено зі складу члені сільськогосподарського кооперативу «Айдар», підстава: Протокол № 12 від 29.09.1997 року (запис № 13) (а.с. 2-4).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 17 вищевказаної постанови КМУ № 637 передбачено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Слід також зазначити, що згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення в тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до матеріалів справи, при призначенні пенсії відповідачем зроблено запити до УПФУ в Новоайдарському районі з проханням надати довідку про стаж роботи позивача у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» у спірний період (12.10.1988 року 29.09.1997 року).

Трудовим архівом Новоайдарського району УПФУ у Новоайдарському районі надано Архівну довідку від 13.10.2015 року № 10-У/421, в якій зазначено, що документи кооперативу «Айдар» Новоайдарської коопзаготконтори на зберігання до трудового архіву не надходили, тому надати довідку про роботу ОСОБА_3 не надається можливим (а.с. 26).

Таким чином, під час апеляційного перегляду встановлено, що позивач, у період з 12.10.1988 року по 29.09.1997 року працював у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» та цей період роботи має бути зараховано до загального трудового стажу ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що запис у трудовій книжці позивача про звільнення за № 13 не містить посилання на відповідну статтю, пункт Закону, а також не містить найменування посади та прізвища особи, яка внесла запис про звільнення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що управлінням неправомірно не зараховано до трудового стажу позивача періоду роботи з 12.10.1988 року по 31.12.1995 року у сільськогосподарському кооперативі «Айдар», а тому, вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням загального трудового стажу періоду роботи у сільськогосподарському кооперативі «Айдар» з 12.10.1988 року по 31.12.1995 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вже зазначалось вище, постанова суду першої інстанції в частині зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 01.01.1996 року по 30.09.1997 року та визнання запису в трудовій книжці дійсним та таким, що відповідає положенням законодавства, а також період, з якого суд першої інстанції зобовязав відповідача здійснити перерахунок пенсії, не оскаржується.

Щодо посилання апелянта на те, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області витрати позивача на оплату судового збору є необгрутованим, оскільки в ОСОБА_2 немає можливості сплатити судовий збір у звязку з відсутністю коштів, призначених на цю мету, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією № 5 від 23 травня 2017 року.

Частиною першою статті 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки постанова суду першої інстанції частково прийнята на користь позивача, то, в даному випадку, судом першої інстанції вірно стягнуто на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області судові витрати в розмірі 320 (триста двадцять) грн 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 428/7863/17, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.А. Блохін

ОСОБА_4