Справа № 753/13939/14
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Київ К/800/6143/17

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Рецебуринського Ю.Й.,
Черпака Ю.К.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника Савченка В.М.,

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання виконати певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання неправомірними рішення, дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що він у відповідності до частини 3 статті 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2262-XII) з 1 лютого 2014 року має право на перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» (далі постанова № 161), однак Київський міський військовий комісаріат відповідної довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням вказаної винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення щодо нього до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві не надав, а останнє відмовило йому в перерахунку пенсії.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року (вступна та резолютивна частини) позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії, виходячи з щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити позивачеві перерахунок пенсії відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі Порядок № 45), виходячи з щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі постанова № 889), з 1 лютого 2014 року, виходячи з щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 грудня 2016 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві задоволено. Скасовано постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , представник Оксюти В.О., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та постанову цього суду від 9 лютого 2017 року і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 , представникові ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року про відкриття апеляційного провадження та призначення даної справи до апеляційного розгляду, оскільки такі не перешкоджають подальшому провадженню у справі та не підлягають касаційному перегляду. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року без змін.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У цій справі суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу, перед звільненням займав посаду заступника начальника науково-дослідного відділу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом Міністра оборони України від 9 жовтня 2001 року № 569 позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом «в» пункту 65 (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 жовтня 2001 року № 227 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
З 27 жовтня 2001 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону № 2262-XII, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві.
Пенсія позивачеві призначена у розмірі 80 відсотків від грошового забезпечення, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; процентна надбавка за вислугу років; надбавка за роботу з таємними виробами, носіями, документами; надбавка за особливо важливі завдання; премія.
ОСОБА_1 , посилаючись на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 161, якою внесено зміни до постанови № 889, вважає, що встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується усім військовослужбовцям відповідної категорії, а тому не проведення відповідачами йому перерахунку пенсії є порушенням його прав, оскільки він з 1 лютого 2014 року має право на перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення, що встановлена постановою № 161.
Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постановою від 9 лютого 2017 року постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року та приймаючи нову постанову про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення, виходив з того, що не виготовлення судом першої інстанції повного тексту постанови від 11 лютого 2015 року є грубим порушенням норм процесуального права. Відтак, апеляційний суд по суті вирішує вимоги позивача та апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві. За наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям, встановлена постановою № 889, до якої внесено зміни постановою № 161, не є постійною та сталою величиною, має несистематичний характер, оскільки її виплата дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, що виключає можливість визначення такої винагороди як підстави для перерахунку пенсії військовослужбовцям згідно з частиною 3 статті 63 Закону № 2262-XII.
Так, відповідно до частини 3 статті 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-XII пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 1).
Постановою № 889 Кабінет Міністрів України установив з 1 жовтня 2010 року щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, й відповідно до пункту 2 зазначеної постанови граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Надалі до постанови № 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася щомісячна додаткова грошова винагорода.
13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови № 889 викладені в новій редакції.
Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата щомісячної додаткової грошової винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 постанови № 161 Міністерство оборони України зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
При цьому зміни, що вносилися до постанови № 889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.
На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489; з наступними змінами), яка визначала умови та порядок виплати особам офіцерського складу щомісячної додаткової грошової винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Пунктом 9 зазначеної Інструкції передбачено, що розміри щомісячної додаткової грошової винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Отже, зі змісту наведених норм видно, що зазначена додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і тимчасовий характер, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у вказаній постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, а тому вона не може бути підставою для перерахунку пенсії військовослужбовцям згідно з частиною 3 статті 63 Закону № 2262-XII.
Ураховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення, що встановлена постановою № 161, якою внесено зміни до постанови № 889.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та його висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо посилань у касаційній скарзі на безпідставність відкриття апеляційним судом апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на вступну та резолютивну частини постанови Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, то колегія суддів звертає увагу на те, що Дарницьким районним судом міста Києва розгляд даної адміністративної справи здійснювався у судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі, і 11 лютого 2015 року суд першої інстанції проголосив у засіданні, в якому закінчився розгляд справи, вступну та резолютивну частини постанови, роз`яснивши, що з постановою суду у повному обсязі можна буде ознайомитися та отримати її з 17 лютого 2015 року.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, складену у повному обсязі, матеріали цієї справи не містять.
Не виготовлення судом першої інстанції повного тексту постанови від 11 лютого 2015 року є грубим порушенням норм процесуального права. Суддя Дарницького районного суду міста Києва Куренков Є.С., який 11 лютого 2015 року постановив у даній адміністративній справі вказану постанову, постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 787-VIII звільнений з посади судді у зв`язку з порушенням присяги судді.
17 лютого 2015 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції апеляційну скаргу на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, яка разом зі справою судом першої інстанції у виконання статті 188 Кодексу адміністративного судочинства України була надіслана до Київського апеляційного адміністративного суду для розгляду, і суддя цього суду, виконуючи вимоги статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року та згідно статті 190 Кодексу адміністративного судочинства України призначив справу до апеляційного розгляду.
За наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції, керуючись статтями 195, 198, 202 вказаного Кодексу, в межах своїх повноважень виконав всі можливі і необхідні дії для вирішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 та апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, і прийняв постанову від 9 лютого 2017 року, якою скасував постанову суду першої інстанції та відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, яка ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (частина 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , представника Оксюти В`ячеслава Олександровича, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання виконати певні дії залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Черпак Ю.К.