Справа № 820/1999/17
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р. № 820/1999/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Волошина Д.А., суддів - Спірідонова М.О., Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Маргвелані І.Л.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Генерального штабу Збройних сил України - Черепова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України при виданні спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" (Директиви-2), яка не відповідає чинному законодавству за процедурою видання та у частині введення в дію Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ №17/229 від 31.08.2017, що призвело до незаконного значного витрачання бюджетних коштів на утримання зайвих посад науково-педагогічного складу у штаті військово-юридичного факультету НЮУ;

- зобов'язати відповідачів скасувати спільну Директиву Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" (Директиви-2) в частині введення в дію Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувана директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" взагалі не має ніякого правового підґрунтя, не існує визначеного законодавством підстав та алгоритму її видання, що дає підстави для визнання її незаконною, та такою що відпрацьована та надіслана не встановленим порядком, а отже такою, що не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1134 та спільного наказу Міноборони України та МОН України від 26.07.2013 № 521/1041. У зв'язку із тим, що вказана директива суперечить діючому законодавству, позивач просив її скасувати.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача, Міністерства оборони України, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначив, спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск передбачено внесення змін до штату Факультету № 17/229-51 (01), якими передбачалося збільшення чисельності постійного особового складу на 10 осіб, в тому числі: на 9 осіб офіцерського складу та 1 особу рядового складу. Оскаржуваною директивою від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" продовжено строки проведення вищезгаданого організаційного заходу на Факультеті до 30 листопада 2016 року, у зв'язку з чим Наказом № 243 вищезгаданий Перелік у відповідності до Директив № 15 та № 17 був введений в дію з 30 листопада 2016 року. Оскаржувана директива прийнята відповідачами у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.

Представника відповідача, Генерального штабу Збройних сил України, у судовому засідання проти позову заперечував, зазначивши, що спільна Директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році" є законною та відповідає вимогам чинного законодавства, вказавши, що внесення змін до штату було встановлено Директивою №15, а Директивою № 17 було продовжено строки проведення цих заходів, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск передбачено внесення змін до штату військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 17/229-51 (01), яким передбачалося збільшення чисельності постійного особового складу на 10 осіб, в тому числі: на 9 осіб офіцерського складу та 1 особу рядового складу.

Зазначена спільна директива надіслана до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 17.08.2016 № 404/1/552, який отримано за вх. № 498 від 31.08.2016.

На виконання вимог вказаної спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск затверджено Перелік змін до штату військово-юридичного факультету Університету №17/229-51 (01) з урахуванням збільшення чисельності постійного особового складу.

Зазначений перелік надіслано до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 30.08.2016 № 404/1/704.

На виконання вимог вказаних службових документів органів військового управління наказом начальника військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 31.08.2016 № 46 "Про оголошення конкурсу на заміщення посад командування, науково-педагогічних працівників у військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого" оголошено відповідний конкурс з терміном подачі документів для військовослужбовців, які виявили бажання взяти участь у конкурсі - до 20 жовтня 2016 року.

Оголошення про конкурс опубліковано в центральному друкованому засобі масової інформації Міністерства оборони України - газеті "Народна армія" (№ 37 (5466) за 22.09.2016), а також на офіційному веб-сайті Міністерства оборони України, в тому числі на заміщення посад начальника кафедри військового управління та права та начальника кафедри загальновійськових дисциплін, які у відповідності до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск вводилися до штату військово-юридичного факультету.

Згідно з наказом начальника військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 31.08.2016 № 46 "Про оголошення конкурсу на заміщення посад командування, науково-педагогічних працівників у військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого" та оголошенням в ЗМІ, конкурс оголошено на посади офіцерського складу, як введені спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск та Переліком змін до штату військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 17/229-51 (01), та ті, які протягом тривалого часу були вакантними.

Судом встановлено, що спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск (Директива № 17), згідно з якою строки проведення організаційних заходів на Факультеті продовжувалися до 30 листопада 2016 року, у зв'язку з чим Наказом № 242-вищезгаданий Перелік у відповідності до Директив № 15 та № 17 був введений в дію з 30 листопада 2016 року.

Позивач не погоджується із вказаною директивою від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск (Директива № 17) та зазначає, що нею було змінено не тільки строки проведення конкурсу, а підстави.

Поряд із тим, як вбачається із витягу із спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році" змінено лише строки проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, у зв'язку із чим посилання позивача на порушення вимог наказу МОУ та МОН від 26.07.2013 "Про затвердження Типових нормативів для розробки штатів (штатних розписів)вищих військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів та військових ліцеїв" є необґрунтованим.

ОСОБА_1 прийняв участь у конкурсі на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - начальника кафедри військового управління та права та начальника кафедри загальновійськових дисциплін.

Судом встановлено, що процедура та рішення, що прийняте за результатами проведеного конкурсу вже були предметом розгляду у адміністративній справі №820/6625/16.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 по справі № 820/6625/16, встановлено законність дій Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого під час проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників військово-юридичного факультету, який відбувся 03 листопада 2016 року на засіданні вченої ради Університету, таким чином судом підтверджено, що і строки проведення конкурсу на засіданні вченої ради Університету 03 листопада 2016 року відповідали строкам проведення організаційних заходів на Факультеті, які були визначені директивами № 15 та № 17 до 30 листопада 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд зазначає, що Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2012 №777 затверджено Інструкцію з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, пунктом 1.1. зазначеної Інструкції передбачено, що ця Інструкція встановлює загальні вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами в апараті Міністерства оборони України (далі - Міністерство оборони) та в Генеральному штабі Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб) незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Дія цієї Інструкції поширюється на: департаменти, головну інспекцію, управління, окремі відділи, сектори апарату Міністерства оборони, діяльність яких спрямовує, координує та контролює керівництво Міністерства оборони, а також постійні, тимчасові, консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи (далі - постійні і тимчасові робочі органи) Міністерства оборони; структурні підрозділи Генерального штабу та органи військового управління, безпосередньо йому підпорядковані.

Згідно з пунктом 1.3 вищевказаної Інструкції порядок організації електронного документообігу з застосуванням електронного цифрового підпису, роботи з електронними документами в Міністерстві оборони та Генеральному штабі визначається спеціальними нормативно-правовими актами. Порядок підготовки, подання на підпис, реєстрації, видання та розсилки (доведення) та зберігання розпорядчих документів визначається окремими нормативно-правовими актами та актами Міністерства оборони і Генерального штабу.

Як вбачається із пункту 2.1.1 Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, документування управлінської інформації полягає у створенні документів, у яких фіксується, з дотриманням установлених правил, інформація про управлінські дії.

Міністр оборони України в межах повноважень, на основі та на виконання Конституції України та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази та доручення, обов'язкові для виконання всіма посадовими особами Міністерства оборони та Збройних Сил України.

Начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України в межах повноважень видає накази, директиви, здійснює розгляд документів за відповідними напрямами діяльності з наданням доручень заступникам начальника Генерального штабу Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Генерального штабу з конкретними особистими вказівками і завданнями щодо змісту та структури документа, шляхів вирішення порушених питань і встановленням термінів виконання. Начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України та його заступники мають право звертатися в робочому порядку до керівників структурних підрозділів, незалежно від підпорядкування, для одержання інформації та документів, необхідних для їх роботи. Керівники структурних підрозділів інформують свого безпосереднього начальника про отримане завдання.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 2.1.4 вищевказаної Інструкції в апараті Міністерства оборони та в Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі - документи): наказ, директива, розпорядження, доручення, резолюція, рішення, протокол, положення, порадник, інструкція, правила, план, звіт, доповідь, донесення, довіреність (доручення), акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, заявка, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток та інші розроблені в установленому порядку документи.

Абзацом 5 підпункту 2.1.4 вищевказаної Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України передбачено, що директива - це вид розпорядчого документа, який видається органом військового управління з метою забезпечення виконання прийнятого його керівником рішення щодо підготовки та ведення бойових дій, питань бойової і мобілізаційної готовності, всебічного забезпечення військ (сил), організації бойової, оперативної, мобілізаційної підготовки, навчання, виховання, штатної організації та з інших питань життєдіяльності Міністерства оборони та Збройних Сил України. Видання директив застосовується, головним чином, у системі керівництва Збройними Силами України. Як правило, вони видаються з проблемних питань, які потребують більш детального вивчення та опрацювання у Збройних Силах України з подальшим виданням відповідних наказів.

Таким чином, спільна директива від 19.09.2016 № Д-322/1/17дск (Директива № 17) винесена Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України у межах їх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що будь яких обмежень щодо часу та кількості винесення директив Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України діючим законодавством не встановлено, а отже, твердження позивача щодо того, що відповідачі не мали права виносити вказану директиву є необґрунтованим.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що на момент розгляду справи директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15дск (Директива №15), якою внесення змін до штату військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 17/229-51 (01) є чинною, доказів її протиправності чи скасування позивачем до суду не надано.

Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на висновки аудиторського звіту від 23.06.2017 року за № 234/1/31/41 проведеного північно - східним територіальним управління внутрішнього аудиту, яким зафіксовано неефективнісь управлінського рішення щодо утримання зайвих 9.15 посад науково-педагогічного складу за період з 01.12.2016 року по 30.04.2017 року, внаслідок чого неефективно використані бюджетні кошти на загальну суму 727333,01 грн, оскільки аудиторський звіт згідно п.6.17 глави 6 розділу 3 Стандартів внутрішнього аудиту є документом, складеним за результатами внутрішнього аудиту, який містить відомості про хід внутрішнього аудиту, стан систем внутрішнього контролю, аудиторський висновок. До аудиторського звіту додаються рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем.

А, отже, суд зазначає, що самі по собі висновки вищезазначеного аудиторського звіту не підтверджують жодних обставин які є предметом розгляду, оскільки ними не встановлено протиправність дій відповідачів в спірних правовідносинах.

Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. Крім цього, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які не впливають на суб'єктивні права та обов'язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що в даному випадку, позивач не зазначив, чим оскаржувана Директива №17 від 19.09.2017 порушує його права, посилання та те, що оскаржуване рішення призвело, як на його думку, до витрачання бюджетних коштів є необґрунтованим, оскільки при цьому, ОСОБА_1 не зазначив, як винесена директива безпосередньо порушує саме його права та інтереси, судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, підсумовуючи викладене та враховуючи викладені вище норми законодавства, суд приходить до висновку про законність дій відповідачів при виданні спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 19.09.2016 №Д-322/1/17дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році".

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Д.А. Волошин

Судді М.О. Спірідонов

О.В. Старосєльцева