Справа № 816/736/16
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Київ К/800/11018/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Веденяпіна О.А., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року

у справі №816/736/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство» (надалі - ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство»)

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві)

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 10.12.2015 року №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З огляду на звернення позивача до суду з клопотанням про прискорення розгляду справи від 28.09.2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.11.2017 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, відповідачем проведено виїзну позапланову документальну перевірку ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» з питань, що стали предметом заперечення, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 20.11.2015 року №2700/16-01-22-02-09/05581898.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на завищення страхової премії в загальному розмірі 33657913,00 грн., виплаченої на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Залізничні шляхи» за договорами добровільного страхування від 27.06.2013 року №01/57 та від 27.06.2014 року №К/1899.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на невідповідність між значенням відновлюваної вартості застрахованого майна (цілісного майнового комплексу, машин та обладнання), яка зазначена в спірних договорах страхування, та балансовою вартістю основних засобів, які обліковуються на балансі підприємства (первісною вартістю основних фондів з урахуванням переоцінки та зносу).

На підставі зазначеного акта перевірки ДПІ у м. Полтаві прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.12.2015 року №, згідно з яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 33657913,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 цього ж Кодексу до адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, зокрема, включаються витрати на страхування майна.

Також, згідно з пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, як будь-які витрати страхування фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору.

Як з'ясовано судами, позивач має у власності майно, що перебуває на балансі підприємства та обліковується на бухгалтерських рахунках 103 (будинки та споруди), 104 (машини та обладнання), 106 (інструмент, прилади та інвентар), 20 (виробничі запаси).

Відповідно до статутних документів ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» є зерновим складом та надає іншим суб'єктам господарювання комплекс послуг із зберігання та переробки різноманітних зернових культур.

В охоплений перевіркою період між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи» укладено договори добровільного страхування: від 27.06.2013 року №01/57, за умовами якого сума відновлювальної вартості об'єктів страхування-цілісного майнового комплексу, машин та обладнання складає ,00 грн., балансова вартість основних засобів (майновий комплекс, машини та обладнання) станом на 01.06.2013 року становила 862383362,00 грн.; від 27.06.2014 року №К/1899, за умовами якого сума відновлювальної вартості об'єктів страхування-цілісного майнового комплексу, машин та обладнання складає ,00 грн., балансова вартість основних засобів станом на 01.06.2014 року становила 915947057,00 грн.

При цьому відповідно до умов вказаних договорів підставою для визначення страхової суми за кожним предметом договорів, наведених у додатках до них, є відновлювальна вартість застрахованого майна на дату укладення цих договорів, а страхова сума за кожним застрахованим предметом договору страхування повинна відповідати його відновлювальній вартості.

Відновлювальна вартість визначається таким чином: для будівель - як вартість нового будівництва у даній місцевості, включаючи винагороду архітектору та інші витрати на проектування та будівництво; для оздоблення - як вартість проведення повністю аналогічних робіт (враховуючи вартість матеріалів) у даній місцевості; для комунікацій, устаткування, вмісту - виходячи із суми, необхідної для придбання нового аналогічного майна (покупна вартість), включаючи доставку та митні платежі тощо; для товарних запасів, що виготовляються страхувальником (як для незавершеного виробництва, так і готової продукції) - як витрати, необхідні для їх повторної закупівлі; для товарних запасів, якими страхувальник торгує, а також для сировини, закупленої страхувальником - їх вартістю за цінами, необхідними для їх повторної закупівлі; для скла - як вартість придбання нового аналогічного майна та монтаж.

У розглядуваному випадку контролюючий орган не заперечує щодо наявності в позивача права на включення до складу адміністративних витрат понесених на страхування за договорами від 27.06.2013 року №01/57 та від 27.06.2014 року №К/1899 сум, однак не погоджується з розрахунком відновлюваної вартості застрахованого майна, яка перевищує його балансову вартість, що обліковувалась у бухгалтерському обліку ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» станом на момент укладення договорів страхування.

Однак, відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником у межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору.

Тобто, розмір страхової суми визначається за домовленістю сторін договору, методи та принципи визначення величини страхової суми законом не обумовлюються.

За визначенням, наведеним у п. 3 Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440, вартість відтворення - це визначена на дату оцінки поточна вартість витрат на створення (придбання) в сучасних умовах нового об'єкта, який є ідентичним об'єкту оцінки.

В той же час, випадки застосування певної бази оцінки при визначенні дійсної вартості майна для цілей страхування Національним Стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» не уточнено, а Законом України «Про страхування» не передбачено.

Таким чином, обираючи для визначення страхової суми відновлювальну вартість, сторони договору страхування в спірних відносинах дійшли згоди щодо застосування певної бази оцінки при визначенні вартості майна для цілей страхування та не порушили вимоги чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що з метою додаткового підтвердження відновлювальної вартості застрахованого майна позивачем замовлено в суб'єкта оціночної діяльності України Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ» проведення незалежної оцінки вартості об'єкта оцінки та визначення дійсної вартості (вартості відновлення/вартості заміщення) для цілей страхування на дати укладення договорів страхування, результати якої підтверджують відсутність факту завищення страхової суми за відновлювальною вартістю, включеної ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» до договорів страхування, та правильність визначення дійсної вартості майна, вказаного в договорах страхування від 27.06.2013 року №01/57 та від 27.06.2014 року №К/1899.

Більш того, за висновком судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса від 13.10.2016 року №849, призначеної судом першої інстанції, розмір адміністративних витрат, задекларованих позивачем у 2013 - 2014 роках у частині включення до їх складу витрат за спірними договорами добровільного страхування майна документально підтверджується, а доводи, викладені відповідачем в акті перевірки від 20.11.2015 року №2700/16-01-22-02-09/05581898, про завищення ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2014 рік на 33657913,00 грн. визнано необ'єктивними.

При цьому суди цілком обґрунтовано відхилили посилання відповідача на необхідність визначення бази страхової вартості майна виключно за первісною вартістю з урахуванням переоцінки та зносу, оскільки відповідно до Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92, за первісною вартістю зараховуються на баланс підприємства/установи витрати на придбання (створення) основних засобів, а не витрати на страхування за договорами добровільного страхування майна.

Не заслуговують на увагу й твердження ДПІ у м. Полтаві про непов'язаність витрат на страхування майна з господарською діяльністю ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство», оскільки, як встановлено попередніми судовими інстанціями, позивач під час провадження господарської діяльності бере на себе відповідальність за збереження майна та його якісних характеристик перед поклажодавцями. Виконання комплексу таких послуг забезпечується за допомогою відповідного устаткування, будівель, споруд та іншого майна товариства, що становлять цілісний майновий комплекс - хлібоприймальне підприємство, у зв'язку з чим позивачем застраховано майнові інтереси щодо належного йому майнового комплексу, що є основним засобом та джерелом отримання доходу.

За наведених обставин та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправним й скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судових інстанцій.

З огляду на викладене, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.А. Веденяпін

___________________ Ю.І. Цвіркун