Справа № 490/5522/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/5522/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді доповідача ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.10.2017 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.06.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та просив поновити строк для до суду з адміністративним позовом, визнати незаконними та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 23 грудня 2015 року №82/3 та рішення від 16.11.2016 року №84/8

Постановою Центрального районного суду м. Одеси від 02.10.2017 року позов був задоволений частково: визнано протиправними та незаконними рішення № 84/7 від 16 листопада 2016 року про внесення змін до рішення Управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва від 23.12.2015 року № 82/3 та рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 16.11.2016 року № 84/8 щодо перерахунку пенсії без урахування заробітної плати та стажу роботи за період роботи в МП "Лира" з 01 серпня 1991 року по 05 листопада 1996 року та утримання надмірно виплачених сум пенсії у розмірі 26702,75 грн.

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 та повернути суму відрахованих на підставі рішення від 16.11.2016 року № 84/8 коштів з його пенсії.

Не погоджуючись зі вказаною постановою, Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій вказує про порушення судом 1-ої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить скасувати судове рішення та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження на 21 листопада 2017 року.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 є пенсіонером та перебуває на обліку Управління ПФУ у Центральному районі м.Миколаєва та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» .

Відповідачем проведена перевірка пенсійної справи , та було виявлено, що дані зазначені в довідці про заробітну плату позивача №5 від 27.09.19990 року не відповідають дійсності.

Управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва прийняло рішення № 82/3 від 23.12.2015 року про неврахування довідки № 5 МП "Лира" та періоду роботи на цьому підприємстві до страхового стажу позивача.

Рішенням Управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва від 16.11.2016 року № 84/7 внесено зміни до рішення № 82/3 від 25.12.2015 року, змінено дату , з якої пенсійна справа приводилася не у відповідність, а саме вирішено не враховувати вказану довідку та період роботи з 01.01.2004 року, тобто з дати набрання чинності Законом України № 1058-ІУ.

Таким чином, за цей період утворилася переплата пенсії в сумі 26702,75 грн., та яку вирішено утримувати рішенням № 84/8 від 16.11.2016 року в розмірі 20 % щомісячно аж до повного погашення переплати.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову , виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст..81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на час призначення пенсії, встановлено, що призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, які відповідно до статті 82 цього Закону розглядають документи про призначення пенсій,не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Згідно з ч.1 ст. 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок призначеної пенсії провадиться, зокрема : при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа; при настанні обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15-го числа.

Механізм прийняття, оформлення і розгляду поданих документів визначений постановою правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 .

Пунктом 17 Порядку №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час проведення перерахунку пенсії позивача, передбачалось, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Згідно ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно із трудовою книжкою позивача, з 10.08.1991 до 05.11.1996 року працював в МП "Лира" в'язальником.

Згідно з довідкою про нарахування фонду оплати праці від 18.09.2015 № 2578, МП "Лира" нараховувало заробітну плату та страхові внески в період з жовтня 1991 року по березень 1992 року , у серпні 1992 року та у квітні 1993 року .

У відповідності до довідки від 18.11.2015 року та матеріалів справи страхувальника - підприємство не нараховувало фонд оплати праці з травня 1993 року, а з першого кварталу 1996 року не звітувало та не вело фінансово-господарську діяльність .Звітами підприємства підтверджується , що МП "Лира" не здійснювало нарахування до ПФУ у ІІ кварталі 1992 р., І та ІІІ кварталах 1993 року, І,ІІ та ІІІ кварталах 1994 року.

Документи з особового складу МП "Лира" до сектору зберігання архівного відділу ММР не надходили, тому надати довідки за період роботи та заробітну плату позивача з 10.08.1991 р. по 05.11.1996 р. неможливо.

Згідно зі ст. 50 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон N 1058-IV) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 103 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон N 1788-XII) суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення передбачений Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 21 березня 2003 року N 6-4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 р. за N 374/7695; надалі - Порядок N 374/7695).

Пунктами 3,4 Порядку № 374/7695 встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону N 1058-IV.

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону N 1058-IV решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавець встановив наступні підстави для відрахування виплаченої надміру суми пенсії на підставі рішення пенсійного органу:

- зловживання з боку пенсіонера;

- подання страхувальником недостовірних даних.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, зазначені проведені виплати пенсії виплачені позивачу не з вини пенсіонера.

За приписами ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «ОСОБА_5 проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року.

«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_6 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Апеляційний суд, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо протиправності рішення № 84/7 від 16 листопада 2016 року про внесення змін до рішення Управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва від 23.12.2015 року № 82/3 та рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 16.11.2016 року № 84/8 щодо перерахунку пенсії без урахування заробітної плати та стажу роботи за період роботи в МП "Лира" з 01 серпня 1991 року по 05 листопада 1996 року та утримання надмірно виплачених сум пенсії у розмірі 26702,75 грн. та вважає,що вказане становило протиправне втручання у право мирно володіти майном, яке гарантоване статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , було здійснено не на підставі закону, не забезпечує «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи, а на позивача який має право на перерахунок та виплату призначеної йому пенсії було покладено особистий та надмірний тягар - відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Доводи апеляційної скарги висновків суду 1-ої інстанції не спростовують, так як ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права

Згідно ч.2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне,по-суті, рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195,197, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.10.2017 р. без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.