Справа № 804/6382/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 р. Справа № 804/6382/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтрансгрупп» до Головне управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
04.10.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтрансгрупп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про невідповідність висновків акта перевірки від 23.06.2017 р. №6742/04-36-14-12/38658257 дійсності, внаслідок порушення відповідачем норм матеріального права. Вказав, що висновки акта перевірки щодо недійсності правовідносин з контрагентами ТОВ «Аверс ОСОБА_5» та ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» є невірним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Вказує, що всі господарські операції, які вчинилися між позивачем та його контрагентами у періоді, що перевірявся є реальними, підтверджуються первинними документами, на момент правовідносин контрагенти мали необхідний обсяг правосуб'єктності та були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
У судовому засіданні 20.11.2017 року представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях та акті перевірки, зокрема вказав, що під час перевірки встановлено, що в ході проведення перевірки позивача здійснено аналіз податкової інформації контрагентів позивача, первинних документів та встановлено, що останні мають типовий характер, неможливо встановити ланцюг постачання товару (чавуну), що характеризує діяльність субєктів господарювання, задіяних в ланцюгу, з метою створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Отже, надані ТОВ «Спецтрансгрупп» до перевірки документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції; досліджені операції спрямовані на документальне оформлення купівлі-продажу товарів, та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, метою яких є мінімізація податкових зобовязань ТОВ «Спецтрансгрупп».
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
У період з 12.06.2017 р. по 16.06.2017 р., на підставі наказу № 8905-п від 07.06.2017 р., згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Спецтрансгрупп» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Аверс ОСОБА_5» за листопад 2016 року та ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» за грудень 2016 року.
За результатами перевірки 23.06.2017 року складено акт №6742/04-36-14-12/38658257, у висновку якого зазначено про встановлення наступних порушень: п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 р. № 678, завищено податковий кредит на загальну суму 560680 грн., в тому числі внаслідок включення сум ПДВ по податковим накладним виписаних контрагентами:
- ТОВ «Аверс ОСОБА_5» за листопад 2016 року у сумі 234000 грн.,
- ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» за грудень 2016 року у сумі 326680 грн.,
10.07.2017 р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято:
Досліджуючи правомірність винесених податкових повідомлень-рішень та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Спецтрансгрупп» є вантажний автомобільний транспорт. Засновник та директор ОСОБА_7 (ідн. НОМЕР_1) була директором, бухгалтером та засновником в ТОВ ВГФ "Укрмет", Криворізької філії ТОВ "Ягуар", ТОВ "Спецтрансгрупп", ТОВ "Рігтранс". чисельність працюючих у ТОВ «Спецтрансгрупп» IV квартал 2016 року - 3 особи.
Не зважаючи, що основним видом діяльності є автомобільний транспорт, ТОВ «Спецтрансгрупп», як покупцем укладено з ТОВ «Аверс ОСОБА_5» договір поставки від 21.11.2016 р., предметом якого є постачання товару чавун передільний, у кількості, асортименті та за ціною згідно накладних.
На підставі вказаного договору ТОВ «Аверс ОСОБА_5» виписано на адресу позивача накладну на товар чавун передільний вагою 200,00 тон №112513 від 25.11.2016 р.
На підтвердження транспортування товару ТОВ «Спецтрансгрупп» надано товарно-транспортні накладні від 19.12.2016 р., 16.12.2016 р., 15.12.2016 р., 14.12.2016 р., 12.12.2016 р., 09.12.2016 р.
Судом встановлено, що у всіх товаротранспортних накладних зазначено вантажовідправника ТОВ "Аверс ОСОБА_5" та вантажоодержувачем ТОВ «Спецтрансгрупп», автомобіль НОМЕР_2, НОМЕР_3 та водій ОСОБА_8 посвідчення ЯАВ020799. Також не зважаючи на різні дати товаротранспортних накладних, документами на вантаж зазначено видаткову накладну №112513 від 25.11.2016 р., що спростовує доводи позивача про реальність переміщення чавуну зазначеним транспортом та цими датами.
Також, ТОВ «Аверс ОСОБА_5» виписано податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Спецтрансгрупп» до складу податкового кредиту відповідного періоду.
Як зазначав позивач, розрахунок за вказаним договором здійснено шляхом укладення договору про переведення боргу від 25.11.2016 р. між ТОВ «Аверс ОСОБА_5» та ТОВ «Інтраст Інвест груп». Проте, судом встановлено, що за умовами означеного договору ТОВ «Спецтрансгрупп» є кредитором, а не боржником. В свою чергу, за вказаним договором новим боржником визнано ТОВ «Інтраст Інвест груп».
08.12.2016 року ТОВ «Спецтрансгрупп», як покупцем укладено з ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» договір поставки, предметом якого є постачання товару чавун передільний, у кількості, асортименті та за ціною згідно накладних.
На підставі вказаного договору ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» виписано на адресу позивача накладні на товар чавун передільний загальною вагою 220,00 тон: №ЛГ-121606 від 16.12.2016 р., №ЛГ-121202 від 12.12.2016 р., рахунки-фактури.
На підтвердження транспортування товару ТОВ «Спецтрансгрупп» надано товарно-транспортні накладні від 21.03.2017 р., 26.12.2016 р., 21.12.2016 р., 22.12.2016 р.
Також, ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» виписано податкові накладні, суми ПДВ за якими включено ТОВ «Спецтрансгрупп» до складу податкового кредиту відповідного періоду.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. Щодо підтвердження даних податкового обліку документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.
Згідно статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Також, із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Разом з тим, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Судом встановлено, що за договором поставки від 21.11.2016 р., укладеним з ТОВ «Аверс ОСОБА_5», виписано накладну на товар №112513 від 25.11.2016 р., проте за наданими товарно-транспортними накладними товар поставлено лише 19.12.2016 р., 16.12.2016 р., 15.12.2016 р., 14.12.2016 р., 12.12.2016 р., 09.12.2016 р., що свідчить про невідповідність даних первинних документів, що мають підтверджувати перехід права власності на товар. Отже, надані первинні документи не відображають реальні зміни майнового стану субєкту господарювання, оскільки не відповідають фактичному руху активів (чавуну).
В ході розгляду справи позивачем не надано документи, що підтверджують правові підстави перебування придбаного товару (чавуну) у постачальника до моменту транспортування, а також про відповідальне зберігання товару у постачальника.
Відповідно до матеріалів перевірки, згідно аналізу даних ЄРПН встановлено, що єдиним постачальником ТОВ «Аверс ОСОБА_5» з початку діяльності було ТОВ «Оптспецторг», яке зареєструвало податкові накладні на ТОВ «Аверс ОСОБА_5» з номенклатурою товару, відмінною від реалізовано на адресу ТОВ «Спецтрансгрупп». За результатами аналізу ЄРПН за весь період діяльності ТОВ «Аверс ОСОБА_5» по ланцюгу взаємоповязаних господарських операцій з руху чавуну передільного встановлена відсутність джерела його законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва. Отже, згідно проведеного аналізу даних ЄРПН встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару, що вказує на обрив ланцюга постачання товару, нереальність здійснення господарської операції.
Також, відповідно до матеріалів перевірки, згідно аналізу даних ЄРПН встановлено, що постачальниками ТОВ «Аверс ОСОБА_5» були, зокрема, ТОВ «Тредін ОСОБА_5» та ТОВ «Київ-Паритет-ОПТ», які зареєстрували податкові накладні на ТОВ «Аверс ОСОБА_5» з номенклатурою товару, що відповідає вказаній номенклатурі товару. Проте, в свою чергу постачальники ТОВ «Тредін ОСОБА_5» та ТОВ «Київ-Паритет-ОПТ» зареєстрували податкові накладні з номенклатурою товару відмінною від реалізовано на адресу ТОВ «Спецтрансгрупп». Отже, за результатами аналізу ЄРПН за весь період діяльності ТОВ «Тредін ОСОБА_5» та ТОВ «Київ-Паритет-ОПТ» по ланцюгу взаємоповязаних господарських операцій з руху чавуну передільного встановлена відсутність джерела його законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва.
Отже, на підставі наданих позивачем документів судом не встановлено руху матеріальних активів, товар визначений родовими ознаками, що не надає можливість виокремити його у межах цивільного обігу, встановити походження, виробника, що підтверджує штучність складення документів та неможливість підтвердження ними реальності господарських операцій.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані на підтвердження господарської взаємодії ТОВ «Спецтрансгрупп» з наведеними контрагентами є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаними підприємствами не є реальними, оскільки судом не встановленого самого факту їх здійснення та не ідентифіковано посадових осіб від контрагентів, якими б такі операції могли бути вчинені.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Під час судового розгляду позивачем не підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, їх використання в господарській діяльності, не підтверджено виконання умов укладених договорів, не надано доказів факту виконання послуг та відповідних розрахунків за укладеними договорами.
Відтак, хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету, адже судом встановлено, що фактичного переміщення товару не було, тому суд встановив протиправність дій позивача щодо формування безпідставного податкового кредиту.
Посилання позивача на те що на момент обміну бухгалтерськими документами з ним, його контрагенти були зареєстровані, як платники податків тому він не повинен нести відповідальність за нереальність господарських операцій спростовується фактичною відсутністю товару.
Аналогічна позиція суду викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 р. по справі №К/800/3230/13 (номер судового рішення в ЄДРСР №38692797).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним виписаних контрагентами: ТОВ «Аверс ОСОБА_5» за листопад 2016 року у сумі 234000 грн. та ТОВ «Ліагро ОСОБА_6» за грудень 2016 року у сумі 326680 грн.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтрансгрупп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, зазначені в ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України
Повний текст постанови складено 30 листопада 2017 року
Суддя ОСОБА_1