Справа № 6304/319/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7888/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Богдан А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.05.2017 в справі №604/319/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,

встановив:

У квітні ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови включити йому до розрахунку пенсії виплати у виді матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової премії, та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести нарахування та виплату пенсії позивачу з дати її призначення у розмірі 80 % від суми грошового забезпечення, включивши до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії виплати, зазначені у довідці № 2-3/1181 від 03 березня 2017 року.

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.05.2017 позов задоволено: визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови включити ОСОБА_2 до розрахунку пенсії виплати у виді матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової премії виплачені за період 2011-2013 р.р. протиправними; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 11 жовтня 2016 року в розмірі 80 % від суми грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 13322,00 грн, одноразової премії -7223,50 грн, виплачених згідно з довідкою ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області № 2-3/1181 від 03 березня 2017 року; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що правовим актом, що регламентує порядок визначення та обчислення додаткових видів грошового забезпечення, є Постанова КМУ від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей». Така не передбачає включення до грошового забезпечення одноразових додаткових виплат.

У судовому засіданні представник позивача заперечила вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФ України в Тернопільській області та у відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йому призначено пенсію у розмірі 80 % від отримуваного грошового забезпечення.

03 березня 2017 року на запит позивача ОСОБА_3 Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області видано довідку № 2-3/1181, згідно з якої за період з серпня 2011 року по липень 2013 року позивачу виплачувались додаткові види грошового забезпечення та премії, зокрема, матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 13322,00 грн та одноразова премія - 7223,50 грн, з яких сплачено страхові внески. З метою перерахунку пенсії з урахуванням одноразових додаткових виплат, позивач 07.03.2017 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області з відповідною заявою.

Листом № 104/Б -11 від 14 березня 2017 року ГУ ПФУ в Тернопільській області позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії, посилаючись на те, що у відповідності до ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 7 Постанови КМ України від 17 липня 1992 року №393 допомога на оздоровлення, матеріальна допомога, грошові винагороди, одноразові премії не включаються до грошового забезпечення при обчисленні пенсії, а тому підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що матеріальна допомога на оздоровлення та одноразова грошова премія при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає х правильними з наступних мотивів.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Військовослужбовцям у зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою КМ України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - постанова № 1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена статтею 15 Закону № 2011-ХІІ.

Відтак, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені виплати є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15), в якій вказано: аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Мотиви апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Постанови КМ України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки вказана постанова визначає порядок призначення пенсії, а не структуру грошового забезпечення.

Підстав для не врахування правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15), в колегії суддів немає, а хибність, на переконання апелянта, такого висновку, останнім не обґрунтована.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23.05.2017 в справі №604/319/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 27.11.2017.