Справа № 367/6832/16-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/6832/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Карабаза Н.Ф. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Земляної Г.В. Лічевецького І.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Ірпінської міської ради Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання незаконними дії (бездіяльності) та визнання рішень протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду його клопотання від 14 березня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності; - визнати протиправним рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 908-14-VII від 19 травня 2016 року в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності; - визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду його клопотання від 31 травня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності; - визнати протиправним рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 1137-18-VII від 13 липня 2016 року в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності, - стягнути з Ірпінської міської ради завдану протиправними діями (бездіяльністю) моральну шкоду в розмірі 110 000 гривень.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду клопотання ОСОБА_5 від 14 березня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності.

Визнано протиправним рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 908-14-VII від 19 травня 2016 року в частині відмови ОСОБА_5 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності.

Визнано протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду клопотання ОСОБА_5 від 31.05.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності.

Визнано протиправним рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 1137-18-VII від 13 липня 2016 року в частині відмови ОСОБА_5 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Ірпінська міська рада Київської області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 17 лютого 2015 року, ОСОБА_5 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

14 березня 2016 року позивачем було подано до Ірпінської міської ради на ім'я Ірпінського міського голови Карплюка В.А. клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га на території міста Ірпеня Київської області, яка розташована між вулицями Університетська та Соборна, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності (вх. № В-3746 від 14.03.2016 р.).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 19 травня 2016 року № 908-14-VII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в місті Ірпінь, згідно додатків № 1, № 2, № 3, № 4» ОСОБА_5 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у м. Ірпінь (згідно додатку № 3), враховуючи те, що зазначенні земельні ділянки знаходяться у власності чи користуванні інших осіб.

31 травня 2016 року позивачем було подано до Ірпінської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га на території міста Ірпеня Київської області, яка розташована по вулиці Соборній, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (вх. № В-8221.2 від 31.05.2016 р.).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 13 липня 2016 року № 1137-18-VII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в місті Ірпінь, згідно додатків № 1, № 2, № 3, № 4» ОСОБА_5 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у м. Ірпінь (згідно додатку № 2), враховуючи те, що зазначена земельна ділянка знаходиться за межами міста Ірпінь.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в місті Ірпінь по вулиці Соборній (ІІІ-Інтернаціоналу) є комунальною власністю, а власником земельної ділянки є Ірпінська міська рада.

Позивач, не погоджуючись як з рішеннями Ірпінської міської ради щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в м. Ірпені, так і щодо строків розгляду клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, частиною першою вказаної вище статті визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановлених законом порядку.

З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що чинним законодавством України встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, а також передбачено вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу зобов'язаний належним чином мотивувати причини такої відмови.

У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

В силу ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, приписами чинного законодавства передбачено, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймають органи, визначені в ст. 118 ЗК України. Розгляд клопотання зацікавленої особи у вирішенні зазначеного питання має прийматись у вигляді рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2016 року позивачем було подано до Ірпінської міської ради на ім'я Ірпінського міського голови Карплюка В.А. клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га на території міста Ірпеня Київської області, яка розташована між вулицями Університетська та Соборна, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності (вх. № В-3746 від 14.03.2016 р.).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 19 травня 2016 року № 908-14-VII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в місті Ірпінь, згідно додатків № 1, № 2, № 3, № 4» ОСОБА_5 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у м. Ірпінь (згідно додатку № 3), враховуючи те, що зазначенні земельні ділянки знаходяться у власності чи користуванні інших осіб.

31 травня 2016 року позивачем було подано до Ірпінської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га на території міста Ірпеня Київської області, яка розташована по вулиці Соборній, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (вх. № В-8221.2 від 31.05.2016 р.).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 13 липня 2016 року № 1137-18-VII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в місті Ірпінь, згідно додатків № 1, № 2, № 3, № 4» ОСОБА_5 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у м. Ірпінь (згідно додатку № 2), враховуючи те, що зазначена земельна ділянка знаходиться за межами міста Ірпінь.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що Ірпінська міська рада, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Ірпінь, у своїх рішеннях не навела належних обґрунтувань відмови позивачу у наданні такого дозволу з підстав, визначених ст. 118 Земельного кодексу України, а тому рішення Ірпінської міської ради від 19 травня 2016 року № 908-14-VII та від 13 липня 2016 року № 1137-18-VII не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім цього, як зазначалося вище, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що в разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, з наведених правових норм вбачається, що у разі неприйняття органом місцевого самоврядування у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідного рішення, зацікавлена особа автоматично набуває права на замовлення документації із землеустрою, без такого дозволу.

Як наслідок, у разі реалізації зацікавленою особою права на замовлення документації із землеустрою, підставою виникнення якого є бездіяльність відповідного органу, ці органи автоматично втрачають повноваження на вирішення клопотання по суті з дати отримання відповідного письмового повідомлення, передбаченого абзацом 3 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Така ж правова позиція за аналогічних спірних правовідносин висловлена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 10.12.2013р. у справі № 21-358а13.

Відповідно до абз.2 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, Ірпінською міською радою Київської області було порушено терміни розгляду клопотань позивача, оскільки клопотання від 14 березня 2016 року (вх. № В-33746.2 від 14.03.2016 р.) було розглянуто 19 травня 2016 року, про що було постановлено відповідне рішення № 908-14-VII, клопотання від 31 травня 2017 року (вх. № В-8221.2 від 31.05.2016 р.) було розглянуто 13 липня 2016 року, про що було постановлено відповідне рішення № 1137-18-VII, а тому відповідачем було порушено місячний термін розгляду клопотань ОСОБА_5 від 14 березня 2016 року та від 31 травня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Ірпінської міської ради щодо порушення термінів розгляду клопотань ОСОБА_5 від 14 березня 2016 року та від 31.05.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності та протиправність оскаржуваних рішень відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 110 000 грн., колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми випливає, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом ч. 1 ст. 70 і 71 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, позивач не надав жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ірпінської міської ради Київської області залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Земляна Г.В. Лічевецький І.О.

Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2017 року