Справа № 826/11232/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29 листопада 2017 року 16:40 год. №826/11232/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2015 №8048-17, повернення сплачених коштів,

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю нарахування оскаржуваним рішенням транспортного податку у 2015р., оскільки згідно з пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 підлягає застосуванню до позивача з 2016р.

Під час розгляду справи позивач підтримав позов з наведених підстав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 267 ПК та правомірність нарахування транспортного податку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дій-шов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля NISSAN MURANO, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3498 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1.

Судом встановлено і підтверджується наявною у справі копією податкового повідом-лення-рішення ДПІ від 16.06.2015 №8048-17, що відповідачем нараховано позивачу податко-ве зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на 2015р. у сумі 25000 грн.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності податкового повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71), яким викладено в новій редакції ст.ст. 265-267 ПК і передбачено сплату фізичними особами транспортного податку.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК (у редакції, чинній на час винесення оскаржу-ваного рішення) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в т.ч. нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні лег-кові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267 ст. 267 ПК об'єктом оподаткування є легкові автомо-білі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як визначено у п. 267.6 ст. 267 ПК, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (пп. 267.6.1); податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.2).

Статтею 8 ПК визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (п. 8.3).

Пункту 8.3 ст. 8 ПК кореспондують положення ст.ст. 25, п. 24 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 69 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97), якими передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання; органи місцевого самоврядування відповідно до ПК встановлюють місцеві податки і збори; виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до ПК.

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК до місцевих податків належить податок на майно, до складу якого, згідно з пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. ПК, входить транспортний податок.

Отже, як вбачається, з 01.01.2015 до переліку місцевих податків і зборів Законом №71 віднесено транспортний податок, який встановлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування і є обов'язковими до сплати на відповідній території.

Судом встановлено, що рішенням III сесії VIII скликання Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629" внесено зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві" та викладено його в новій редакції, в якій установлено транспортний податок і затверджено Положення про транспортний податок (додаток 2). Згідно з п. 4.1 цього Положення ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 2.1 п. 2 цього Положення, тобто легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Судом встановлено, що вказане рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 офіційно опубліковано в газеті "Хрещатик" за січень 2015р. №13/1.

Отже, як вбачається, рішення про встановлення транспортного податку у м. Києві прийнято і офіційно оприлюднено Київською міською радою у січні 2015р.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місце-вими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Враховуючи, що рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 про установлення транспортного податку у м. Києві прийнято і оприлюднено у січні 2015р., то згідно з пп. 12.3.4 п. 12.3 та п. 12.5 ст. 12 ПК дане рішення підлягає застосуванню до позивача не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто, як вірно зазначає позивач, з 2016р. Відтак, погоджуючись з доводами позивача, суд дійшов висновку про те, що нарахування відповідачем транспортного податку позивачу на 2015р. всупереч пп. 12.3.4 п. 12.3 та п. 12.5 ст. 12 ПК здійснено безпідставно, чим порушено майнові права і інтереси позивача.

Заперечення відповідача про відповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 267 ПК, яким, як стверджує відповідач, на позивача з 01.01.2015 покладено обов'язок зі сплати транспортного податку, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать нормам п. 8.3 ст. 8, пп. 12.3.4 п. 12.3 та п. 12.5 ст. 12 ПК. Як зазначив суд вище, ст. 267 ПК включено до переліку місцевих податків транспортний податок, визначено його об'єкт оподаткування, платників і ставку тощо, водночас обов'язок сплати цього податку виникає на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яким такий податок встановлюється на відповідній території (нормативно-правовий акт з питань оподаткування місцевими податками і зборами), та з урахуванням особливостей набрання чинності таким рішенням.

Інших аргументованих доводів і доказів, які б заслуговували на увагу суду і дали б пі-дстави для інших висновків, відповідач не навів, а відтак, доводів позивача - не спростував.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини і наведені мотиви невідповідності оскаржуваного рішення вимогам податкового законодавства і порушення ним прав та інте-ресів позивача, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано допущених ним порушень і не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення, суд дійшов висновків про те, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Проте не підлягає задоволенню вимога про повернення коштів у сумі 25000 грн., спла-чених позивачем згідно з квитанцією від 19.08.2015 №РМ-8502, копія якої наявна у справі, після отримання ним оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Як встановлено судом і зазначено вище, нарахування позивачу транспортного податку у сумі 25000 грн. здійснено відповідачем протиправно, всупереч вимогам ПК, у зв'язку з чим суд, погоджуючись з доводами позивача, вважає сплату ним коштів у сумі 25000 грн. в раху-нок сплати транспортного податку за 2015р. помилковою, які (кошти) можуть бути повернені позивачу.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені визначені положеннями ст. 43 ПК.

Згідно з п. 43.3 ст. 43 ПК обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, кош-тів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на пово-ротній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (платежі), визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Мініс-терства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції Украї-ни 25.09.2013 за №1650/24182 (далі - Порядок).

Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надхо-джень (рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів (абз. 1).

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім'я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв'язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи) (абз. 2).

Згідно з абз. 5 п. 5 Порядку подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електро-нного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Отже, як вбачається з наведених положень законодавства та в контексті фактичних обставин цієї справи, обов'язковою передумовою повернення платнику податків помилково або надміру сплаченого ним транспортного податку є звернення такого платника до податко-вого органу з відповідною заявою.

Позивач не стверджує про подання необхідної заяви до податкового органу і не надав суду доказів, підтверджуючих даний факт, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про повернення позивачу помилково сплаченого транспортного податку у сумі 25000 грн. Позивач вправі звернутися до податкового органу з відповідною заявою.

Згідно з наявною у справі копією квитанції від 19.07.2016 №0.0.586840087.1 позива-чем сплачено судовий збір у сумі 580 грн. Суд зауважує, що на час подання даного позову до суду розмір судового збору згідно із ст. 4 Закону України "Про судовий збір" складав 551,20 грн., виходячи з якого судом вирішується питання про розподіл судових витрат.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, то згідно ч. 3 ст. 94 КАС на користь позивача слід присудити суму судового збору у розмірі 275,60 грн., пропорційно розміру задоволених вимог (551,20 грн./2). Водночас залишок сплачених коштів у сумі 28,80 грн. (580 грн. - 551,20 грн.) може бути повернений позивачу у порядку повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету платежів, шляхом подання відповідної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 69-71, 76, 79, 86, 94, 138, 158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 16.06.2015 №8048-17.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова мо-же бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко