Справа № 686/17309/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/17309/17

Головуючий у 1-й інстанції: Логінова С.М.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

23 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (УПФ України у м. Хмельницькому) в якому просила:

-визнати неправомірними дії УПФ України у м. Хмельницькому щодо відмови у призначені позивачу пенсії по інвалідності згідно ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року;

- зобов'язати УПФ України у м. Хмельницькому призначити позивачу пенсію по інвалідності згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року;

- зобов'язати УПФ України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок та виплатити різницю між пенсією, виплаченою згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пенсією, на яку позивач має право згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року в межах строків позовної давності.

Постановою Хмельницького міського суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно і належним чином, а відтак судом апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 10 вересня 2001 року призначена на посаду помічника прокурора Старокостянтинівського району і з того часу працює в органах прокуратури Хмельницької області на різних посадах. У даний час позивач працює прокурором Хмельницької місцевої прокуратури.

Так, загальний стаж роботи позивача, який зараховується до вислуги років відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", станом на 07.09.2017 р. становить більше 15 років.

При цьому, 23 травня 2016 року ОСОБА_2 присвоєна II група інвалідності (інвалід з дитинства), інвалідність встановлена на строк до 01.06.2017 р., що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0722170 та 01.06.2017 р., згідно довідки МСЕК серії АВ №0942018, їй продовжено II групу інвалідності до 01.06.2018 р.

05 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до УПФ України у м. Хмельницькому про переведення її з пенсії з одного виду на інший та призначення її у зв'язку із інвалідністю II групи у відповідності до ч. ч. 2, 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р.

Листом від 05 вересня 2017 року УПФ України у м. Хмельницькому відмовив позивачу у призначенні пенсії на умовах Закону України "Про прокуратуру", посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України "Про прокуратуру".

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи на підставі частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" позивач набула стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та їй встановлено інвалідність II групи, а відтак остання має право на призначення пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Так, п. 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію у рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002. Виходячи із висловленого вказаних рішеннях розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно із ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів (ч. 6 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІ ).

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. згідно якого, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Проте, колегія суддів вважає твердження апелянта безпідставними, оскільки на час прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 р., положеннями ст.50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п.5 Прикінцевих положень Закон №213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ, і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури.

Однак, станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Отже, до спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Водночас, частиною 12 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено підстави позбавлення особи права на отримання пенсії, передбаченої даною статтею, серед яких відсутнє посилання на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 станом на час звернення до відповідача набула стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та їй встановлено інвалідність II групи, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по інвалідності згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року та наявність підстав для зобов'язання відповідача призначити позивачу таку пенсію.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Сапальова Т.В. Боровицький О. А.