Справа № 815/2019/17
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2019/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя - Балан Я.В.,

суддя - Андрухів В.В.,

суддя - Харченко Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправними та скасування наказів, зобовязання вчинити певні дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України, Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи на стороні відповідача Державна казначейська служба України з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.30-31) про:

- визнання протиправними та скасування наказу Держрибагенства України №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» та наказу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-0 від 03.03.2017р. «Про звільнення працівників у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»;

- зобовязання Державного агентства рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»;

- зобовязання Державного агентства рибного господарства України вирішити питання стосовно переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду держаного службовця в Управління Держрибагенства в Одеській області у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства;

- стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнення з Державне агентство рибного господарства України моральну шкоду у розмір 50 мінімальних заробітних плат;

- зобовязання Державне агентство рибного господарства України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Державного агентства рибного господарства України №18-ТО від 02.03.2017р. звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморської рибоохорони. Позивач не погоджується з оскаржуваним наказом, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося без додержання порядку встановленого нормами КЗпП України. Також, позивач просить стягнути з Державного агентства рибного господарства України моральну шкоду у розмір 50 мінімальних заробітних плат, оскільки незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та проти розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечував.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та проти продовження розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечував. У поданих 05.07.2017р. до суду запереченнях на адміністративний позов (а.с.44-51), зазначив, що позивач до 10.05.2016р. включно обіймав посаду першого начальника Західно-Чорноморської рибоохорони, зазначена юридична особа була утворена як територіальний орган Держрибагенства із статусом юридичної особи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р. «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальні органи Держрибагентсва, правонаступником майна територіальних органів Держрибагентсва що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентсво. 28.02.2016р. ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення, у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморської рибоохорони. Наказом Держрибагенства №19-ТО від 04.03.2016р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» позивач був звільнений згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016р. визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №79-О від 10.05.2016р. Наказом Держрибагентсва №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» та наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-0 від 03.03.2017р. «Про звільнення працівників у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» ОСОБА_1 було звільнено з посади першого заступника начальника Західно-Чорноморської рибоохорони. Представник відповідачів зазначив, що при звільненні позивачу було надано пропозицію вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів Держрибагентсва, на даній пропозиції ОСОБА_2 засвідчив своє ознайомлення з нею та поставив свій підпис. Відсутність згоди або незгоди з даною пропозицією не свідчить про те, що відповідачем було у даному випадку порушено норми КЗпП України.

25.09.2017р. ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну казначейську службу України.

Третя особа - повідомлялась про дату та час розгляду справи, належним чином та завчасно, однак представник не зявився у судове засідання призначене на 15.11.2017р.

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка або експерта, та можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд вирішив за доцільне розглянути справу у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються та заперечення представника відповідача колегія суддів встановила наступне.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2016р. по справі №815/2692/16 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відновлення водних ресурсів та регулювання рибальства про визнання протиправними та скасування наказів від 10.05.2016 року № 79-О, від 04.03.2016 року № 19-ТО, поновлення на посаді та зобовязання надати пропозиції щодо призначення на рівнозначну посаду - відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Ліквідаційної комісії Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відновлення водних ресурсів та регулювання рибальства про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобовязання надати пропозиції щодо призначення на рівнозначну посаду - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного рибного агентства України від 04 березня 2016 року №19-ТО «Про звільнення ОСОБА_1». Визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства ОСОБА_3 від 10 травня 2016 року №79-0 щодо звільнення першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства ОСОБА_1. Зобовязано Державне агентство рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Стягнено з ліквідаційної комісії Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11 травня 2016 року по 06 грудня 2016 року у розмірі 30153 (тридцять тисяч сто пятдесят три), 38 гривень з відрахуванням обов'язкових платежів. В частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання Державне агентство рибного господарства України надати ОСОБА_1 пропозиції щодо його призначення на рівнозначну посаду державного службовця в новоутворених органах Держрибагенства України на території Одеської області відмовлено. (а.с.14-20)

Відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №815/2692/16 від 06.12.2016р., наказом Державного агентства рибного господарства України №07-ТО від 02.02.2017р. поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з 11.05.2016р. Скасовано наказ Державного рибного агентства України від 04 березня 2016 року №19-ТО «Про звільнення ОСОБА_1П.» (а.с.21)

У звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства, територіального органу Державного рибного агентства України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р. «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» Держрибагенство запропонувало ОСОБА_1 призначення (у порядку переведення) на вакантну посаду в Державному агентстві рибного господарства України: головний спеціаліст Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, що підтверджується пропозицією вакантної посади. З зазначеною пропозицією позивач ознайомлений під особистий підпис 13.02.2017р. (а.с.22)

Наказом Державного агентства рибного господарства України №18-ТО від 02.03.2017р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р. «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» та наказу Держрибагенства №369 від 30.11.2015р. «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагенства України» звільнено ОСОБА_1 03.03.2017р. з посади першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства як юридичної особи публічного права відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підстава: попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 28.12.2015р. (а.с.11)

Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-О від 03.03.2017р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р. «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» та наказу Держрибагенства №369 від 30.11.2015р. «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагенства України», наказу Держрибагенства України №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.», Положення про Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, затвердженого наказом Держрибагенства України №212 від 19.04.2012р. звільнено 03.03.2017р. за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 - першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. (а.с.12-13)

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - ОСОБА_4 № 3723-XII), зазначений закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. ОСОБА_4 визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно зі ст. 30 Закону № 3723-ХІІ державна служба припиняється у випадках, зазначених цією статтею, та за загальними підставами, передбаченими Кодексом законів про працю України.

Враховуючи, що правовідносини стосовно припинення публічної служби внаслідок ліквідації публічного органу нормами спеціальних законів не врегульовані, беручи до уваги приписи ст. 30 Закону № 3723-ХІІ, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року (зі змінами та доповненнями), відповідно до ч. 1 ст. 1 якого зазначений Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №894 "Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства" (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2016 року №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1 (п.1 постанови).

Також, Постановою висловлено погодження з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком №2 (п.2 постанови) та установлено, що правонаступником майна територіальних органів Державного агентства рибного господарства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є зазначене Агентство (пункт 3 постанови).

Крім цього, пунктом 4 Постанови встановлено, що Державному агентству рибного господарства необхідно забезпечити здійснення територіальними органами, що ліквідуються, функцій та повноважень, покладених на зазначені органи, до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства.

Відповідно до ч.1 статі 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

Згідно із ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно з Переліком територіальних органів Держрибагенства, що ліквідуються ( Додаток 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 894) було ліквідовано Західно Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Водночас, згідно з Переліком територіальних органів Держрибагенства, що утворюються, (Додаток 2 цієї ж Постанови) утворено Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №815/2692/16 від 06.12.2016р., наказом Державного агентства рибного господарства України №07-ТО від 02.02.2017р. поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з 11.05.2016р. Скасовано наказ Державного рибного агентства України від 04 березня 2016 року №19-ТО «Про звільнення ОСОБА_1П.» (а.с.21)

У звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства, територіального органу Державного рибного агентства України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р. «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» Держрибагенство запропонувало ОСОБА_1 призначення (у порядку переведення) на вакантну посаду в Державному агентстві рибного господарства України: головний спеціаліст Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, що підтверджується пропозицією вакантної посади. З зазначеною пропозицією позивач ознайомлений під особистий підпис 13.02.2017р.

При цьому, Верховний Суд України у постанові від 1 квітня 2015 року у справі №6-40цс15 висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

До звільнення позивач займав посаду - першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, в якості вакантної посади йому запропоновано посаду - головний спеціаліст Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів, запропонована посада не може вважатись рівнозначною тій, яку займав ОСОБА_1 до звільнення.

Таким чином, Державне агентство рибного господарства України не належно виконало вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1, оскільки вакантна посада головний спеціаліст Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів не відповідає посаді яку позивач займав до звільнення з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, а саме посаді - першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку щодо порушення відповідачами порядку звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано рівнозначну посаду, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації у відповідних створених територіальних органів Державного рибного агентства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30 вересня 2015 року, яким були передані функції з реалізації державної політики у відповідній сфері та не надано доказів відсутності в них вакантних посад на час звільнення позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати наказ Держрибагенства України №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» та наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-0 від 03.03.2017р. «Про звільнення працівників у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства».

У звязку з чим, колегія суддів вважає за необхідне зобовязати Державне агентство рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства».

Однак, позовна вимога ОСОБА_1 в частині зобовязання Державного агентства рибного господарства України вирішити питання стосовно переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду держаного службовця в Управління Держрибагенства в Одеській області у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства задоволенню не підлягає, з огляду на те, що за правилами статті 49-2 КЗпП України саме Державне агентство рибного господарства України повинно запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду та суд не може підміняти вказаний держаний орган.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 03.03.2017р. по 28.11.2017р.

Ухвалою суду від 15.05.2017р. витребовувалась довідка про середньоденне грошове забезпечення із зазначенням кількості робочих днів по місячно з дня звільнення по день поновлення. Однак, до суду витребувані докази відповідачем не було надано.

При цьому, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №815/2692/16 від 06.12.2016р. встановлено, що відповідно до довідки Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 05 липня 2016 року, нараховане грошове забезпечення за останні два місяці, що передували звільненню позивача, за березень та квітень 2016 року складає відповідно 4 440, 56 грн. (розмір середньомісячної заробітної плати) та 4 440, 56 грн. (розмір середньомісячної заробітної плати).

З урахуванням того, що відповідачем не надано суду довідку про розмір середньомісячної заробітної плати, суд бере до уваги вказану довідку, у звязку з чим дійшов висновку щодо необхідності стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2017р. по 28.11.2017р. (4440,56*8 міс.) 35 524,48 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 в частині стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35 524,48 грн.

Однак, колегія суддів вважає не обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Державного агентства рибного господарства України моральну шкоду у розмір 50 мінімальних заробітних плат, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення ст.1174 Цивільного кодексу України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем до суду не надано достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень, та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем моральної шкоди у розмірі 50 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з стягнення з Державного агентства рибного господарства України моральну шкоду у розмір 50 мінімальних заробітних плат.

В частині позовних вимог позивач щодо встановлення судового контролю за виконанням постанови суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, приписами наведеної статті суду надано право, а не обов'язок зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За встановлених у даній справі обставин, судом не вбачається підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині визнання протиправними та скасування наказу Держрибагенства України №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» та наказу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-0 від 03.03.2017р. «Про звільнення працівників у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; зобовязання Державного агентства рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і постанови про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» та присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць 4440,56 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу Держрибагенства України №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» та наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-0 від 03.03.2017р. «Про звільнення працівників у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; зобовязання Державного агентства рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнення з Державного агентства рибного господарства України моральну шкоду у розмір 50 мінімальних заробітних плат; зобовязати Державне агентство рибного господарства України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Держрибагенства України №18-ТО від 02.03.2017р. «Про звільнення ОСОБА_1П.» та наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №20-0 від 03.03.2017р. «Про звільнення працівників у звязку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства».

Зобовязати Державного агентства рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства».

Стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35 524,48 грн. (тридцять пять тисяч пятсот двадцять чотири гривні сорок вісім копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» та стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 4 440,56 грн. (чотири тисячі чотириста сорок гривен пятдесят шість копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Балан Я.В.

Суддя Андрухів В.В.

Суддя Харченко Ю.С.