Справа № 225/5755/17
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№ 2-а/225/166/2017
Провадження № 225/5755/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участю:

секретаря судового засідання -Голубової О.О.

представника відповідача - Рижко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 1992 року позивач здобула право на отримання пенсії за віком.

З липня 2014 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області з листопада 2014 року, та з цього самого часу їй відповідачем нараховувалися пенсійні виплати. Однак, з травня 2015 року відповідач перестав виплачувати позивачу належну їй пенсію. Будь-які повідомлення від Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинська Донецької області про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили. Із спілкування з працівниками відповідача, а також з повідомлень, які містяться на офіційному сайті ПФУ, позивач з'ясувала, що невиплата їй пенсії може бути пов'язана з ухваленням рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО. Законодавство України передбачає, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо-переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України. Однак, відповідач призупинив пенсію до з'ясування фактичного місця проживання. У зв'язку з цим позивач просить про наступне:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_3 з травня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_3

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області відновити виплату пенсії ОСОБА_3 починаючи з травня 2015 року.

Представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі позивача та його представника, на задоволенні позову наполягають.

Представником відповідача надано до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку з 01.07.2014 року в управлінні Пенсійного фонду України в місті Дзержинську, як внутрішньо переміщена особа та пенсія виплачувалася за даними електронної пенсійної справи.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне страхування, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних догорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Отже, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року «Про затвердження Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Тобто слід розмежовувати виплату пенсії громадянам України, які постійно проживають на підконтрольній українській владі території та за своїм волевиявленням здійснили зміну місця фактичного проживання в межах України та громадян, які вимушено здійснили зміну фактичного місця проживання з непідконтрольної території на територію, що підконтрольна українській владі та набули статусу внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, управління керується нормативно-правовими актами, що визначають порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, а саме: Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Вищезазначені нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено визначення поняття внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України №1706 - громадяни пенсійного віку мають право на отримання соціальних виплат за місцем фактичного проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 7 Порядку про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.06.2016 №365 достовірність інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, яка зазначена в заяві, підлягає перевірці, так як пенсія виплачується у разі фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи за місцем реєстрації, вказаним в довідці департаменту соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Акт, складений за результатами такої перевірки, спрямовується на розгляд Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, створеної при райдержадміністраціях або міськрадах, яка приймає остаточне рішення про призначення або поновлення виплати пенсії, і тільки за результатами цього рішення управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області призначає пенсію або поновлює її виплату.

Іншого порядку відновлення пенсійної виплати внутрішньо переміщеним особам законодавством не передбачено.

Згідно особистої заяви ОСОБА_3 від 20.10.2014 року її взято на облік з 01.07.2014 року як внутрішньо переміщену особу та пенсія виплачувалась за даними електронної пенсійної справи.

Згідно копії довідки від 08.12.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради фактичне місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

01.05.2015 року виплата пенсії припинена до з'ясування фактичного місця проживання.

28.03.2016 року ОСОБА_3 звернулася до управління з заявою про поновлення виплати пенсії, надавши копію довідки від 28.03.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради фактичне місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно Витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.01.2017 року № 1 (28) в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою, що зазначено у Додатку № 4.2 до Витягу з протоколу від 05.01.2017 року № 1 (28).

Пунктом 12 Постанови № 365 визначені підстави припинення соціальних виплат: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України своєю постановою від 21.03.2017 року у праві № К/800/3123/17 визначає, що виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною 3 статті 35 та статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним і може врегульовуватися іншими нормативно - правовими актами.

Отже, Рішенням № 186633 від 06.01.2017 року управлінням припинено виплату пенсії ОСОБА_3 на підставі п.5 ст.49 Закону України № 1058, ст.7 Закону України № 1706, п.14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Якщо розглядати вимоги позивача щодо обов'язку поновити виплату пенсії на підставі норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», слід зазначити, що в такому випадку в управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області взагалі не виникає зобов'язань перед ОСОБА_3 щодо виплати пенсії, оскільки згідно паспорта громадянина України, позивач зареєстрований Центрально-міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області за адресою: м. Горлівка, вул. Рудакова,36/10, у той час коли управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» № 1058 від 09.07.2003 року та пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року «Про затвердження Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» здійснює виплату пенсії за фактичним місцем проживання особи в межах міста Торецька (Дзержинська) Донецької області.

Якщо розглядати ОСОБА_3 як тимчасово переміщену особу, то порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщених осіб регулюється Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 18.02.2016 №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування», згідно яких в першу чергу позивач повинен бути зареєстрований, як тимчасово переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживати за адресою, що зазначена у довідці в межах міста Торецька (Дзержинська) Донецької області.

На час розгляду справи положення встановлені Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування» не визнанні неконституційними.

Керуючись Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» № 1058 від 09.07.2003 року, постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року «Про затвердження Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках»,Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №136 "Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування", представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень проти позову. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно особистої заяви ОСОБА_3 від 20.10.2014 року її взято на облік з 01.07.2014 року як внутрішньо переміщену особу та пенсія їй виплачувалася за даними електронної пенсійної справи.

Відповідно до копії довідки від 08.12.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту СЗН Дзержинської міської ради, фактичне місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: м. Дзержинськ, в. 50 років Жовтня 12/55.

01.05.2015 року виплата пенсії ОСОБА_3 припинена до з'ясування фактичного місця проживання.

28.03.2016 року ОСОБА_3 звернулася до управління з заявою про поновлення виплати пенсії, надавши копію довідки від 28.03.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Торецької міької ради фактичне місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно Витягу з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.01.2017 року № 1 (28) в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання особи за вказаною адресою, що зазначено у Додатку № 4.2 до Витягу з проколу від 05.01.2017 року № 1 (28).

На підставі Рішення № 186633 від 06.01.2017 року управлінням відмовлено у відновленні соціальних виплат ОСОБА_3 у зв'язку із відсутністю за фактичним місцем проживання/перебування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Рішенням начальника УПФУ в м. Дзержинську Донецької області № 186633 від 06.01.2017 року ОСОБА_3 відмовлено у відновленні соціальних виплат у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (перебування).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо скасування довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

При цьому суд зазначає, що наявність рішення Комісії про відмову у поновлені виплати пенсії позивачу, не є беззаперечною підставою для припинення виплати пенсії позивачу, оскільки пенсійний фонд мав право припиняти виплату пенсії позивачу тільки після прийняття пенсійним органом відповідного рішення про її припинення, і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Не може бути застосований пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з врахуванням також приписів Закону № 1706-VII.

Так, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (перебування).

Крім того, суд зазначає наступне.

Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Тут слід зазначити, що таке рішення суд ухвалив у справі за переглядом судових рішень стосовно спору про припинення виплат особі, яка постійно проживає за кордоном. Між тим, важливим залишається загальний принцип, висвітлений в цьому рішенні, який пов'язаний із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проголошує непохитність права людини щодо володіння своєю власністю. Цей принцип безпосередньо висвітлений у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, де поважний суд встановив порушення Конвенції у разі залежності на отримання пенсії від місця проживання особи.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

В якості джерела міжнародного права національні суди України повинні посилатися на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», де поважний суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території (в даному випадку - Придністров'я), вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлені у справі обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з травня 2015 року, тобто його дії щодо припинення виплати пенсії та бездіяльність у не здійсненні передбачених законом заходів для нарахування та виплати позивачу пенсії є протиправними.

Зазначене порушене право, із урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача відновити (поновити) з травня 2015 року нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Оскільки раніше, суд прийшов до висновку про те, що дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську щодо припинення з травня 2015 року виплати пенсії є протиправними, відповідно, за таких умов, суд вважає рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську від 06.01.2017 року № 186633 про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_3 таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно частини першої статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (із змінами від 06.12.2016 р.), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що позивачем при подачі до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22 листопада 2017 року позивача звільнено від сплати судового збору, суд не стягує з відповідача судові витрати, оскільки позивачем вони фактично не понесені (не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат), і процесуальним законом не передбачено іншого порядку розподілу судових витрат по сплаті судового збору між сторонами у випадку, коли відповідач, який є суб'єктом владних повноважень і позивач звільнені від сплати судового збору, а рішення ухвалене не на користь суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 158, 159, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсії з 01 травня 2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області №186633 від 06.01.2017 року про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01 травня 2015 року.

Постанова в частині виплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсії за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: