Справа № 815/6301/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 р. Справа № 815/6301/16

Категорія: 4 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.» на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року за позовом Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.» до Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо зобов'язання укласти договір охорони культурної спадщини на будівлю по вул. Тираспольській, 4, м. Одеса, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо зобов'язання укласти договір охорони культурної спадщини на будівлю по вул. Тираспольській, 4, м.Одеса.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року закрито провадження по справі за адміністративним позовом Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.» до Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо зобов'язання укласти договір охорони культурної спадщини на будівлю по вул.Тираспольській, 4, м.Одеса.

Компанія « 2705 MANAGEMENT INC.» не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції від 11 жовтня 2017 року по справі № 815/6301/17 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що Корпорації „2705 MANAGEMENT INC. належать на праві власності нежилі приміщення, що знаходяться з адресою: м.Одеса, вул.Тираспольська, 4, загальною площею 2347,00 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (зареєстровано в реєстрі за №1258), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2015 року (а.с.22-23).

Постановою Міністрів Української РСР №970 від 24.08.1963 року «Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР» зазначену будівлю віднесено до списку пам'ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави (а.с.19-21).

05.08.2016 року Управлінням культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської ОДА на адресу Корпорації MANAGEMENT INC. направлено листа, в якому зазначено про необхідність укласти охоронний договір на вищевказаний обєкт відповідно до ст.23 Закону України „Про охорону культурної спадщини з відповідним органом охорони культурної спадщини та попереджено про відповідальність за ухилення від підписання охоронного договору або за порушення режиму використання памятки (а.с.15).

01.11.2016 року Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації на адресу позивача направлено листа з аналогічним змістом (а.с.16-17).

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки договір охорони культурної спадщини не відноситься до адміністративних договорів. Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України „Про охорону культурної спадщини, занесення об'єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення змін до нього щодо пам'яток національного значення віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України „Про охорону культурної спадщини, порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1760 затверджено Порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 11 Порядку визначення категорій памяток для занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України, обєкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих памяток України за рішенням Кабінету Міністрів України (щодо обєктів національного значення) та Мінкультури (щодо обєктів місцевого значення).

На кожний обєкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в такому органі. Занесення обєкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається.

Облікова документація на обєкти культурної спадщини, які відповідно до пункту 3 розділу Х Прикінцеві положення Закону України Про охорону культурної спадщини визнаються памятками, включає облікову картку або паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану. Пропозиції щодо включення щойно виявлених обєктів культурної спадщини до Реєстру подаються не пізніше ніж протягом трьох років з дня їх включення до переліку обєктів культурної спадщини.

Усім памяткам культурної спадщини у разі занесення до Реєстру присвоюються охоронні номери, що не можуть дублюватися.

Відповідно до пункту 3 розділу Х Прикінцеві положення Закону України „Про охорону культурної спадщини, об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР Про охорону і використання пам'яток історії та культури, визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до Закону України Про охорону культурної спадщини передбачено, що об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР Про охорону і використання пам'яток історії та культури, до вирішення питання про їх включення (невключения) до Реєстру вважаються пам'ятками відповідно національного чи місцевого значення.

Пунктом 17 частини 1 статті 6 Закону України „Про охорону культурної спадщини передбачено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам'ятки.

Згідно із статтею 23 Закону України „Про охорону культурної спадщини, усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Порядок укладання охоронних договорів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768.

Відповідно до п.1 Порядку встановлено, що охоронний договір встановлює режим використання памятки культурної спадщини (предмет договору).

Згідно з п. 2 Порядку власник пам'ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов'язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам'ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним орга ном охорони культурної спадщини.

Відповідно до п. 5 Порядку в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам'ятки, види і терміни ви конання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її тери торії, інших пам'яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним ор ганом охорони культурної спадщини.

Відповідно до п. 9 Порядку у разі коли власник пам'ятки або уповноважений ним орган (особа) вважає за необхідне провести будь-які роботи, пов'язані з консервацією, ре абілітацією, реставрацією, музеєфікацією пам'ятки та упорядженням її території, він по винен подати відповідному органу охорони культурної спадщини науково-проектну до кументацію. Роботи можуть проводитися тільки після погодження проектної документа ції та з письмового дозволу зазначеного органу.

Відповідно до п. 10 Порядку до власника пам'ятки або уповноваженого ним органу (особи), який порушує умови охоронного договору, відповідний орган охорони культур ної спадщини, який є стороною охоронного договору, застосовує санкції, передбачені за конодавством.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «адміністративний договір» означає - дво- або багатосторонню угоду, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди (п. 14 ч.1 ст.3 КАС України).

Поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Як зазначено в абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

За змістом абзаців 2-3 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що спір, предметом якого є укладання договору культурної спадщини має ознаки адміністративного договору, оскільки зазна чений договір є інструментом, за допомогою якого держава, в особі уповноваженого ор гану, здійснює управління публічно-правовими відносинами у сфері охорони об'єктів ку льтурної спадщини з метою їх збереження, використання об'єктів культурної спадщи ни у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах ни нішнього і майбутніх поколінь.

З огляду на вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв Ухвалу від 11 жовтня 2017 року про закриття провадження по за адміністративним позовом Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.» про визнання протиправними дій щодо зобов'язання укласти договір охорони культурної спадщини на будівлю по вул. Тираспольській, 4, м.Одеса із порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Компанії « 2705 MANAGEMENT INC.», - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі № 815/6301/16, - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3