Справа № 823/1922/17
Суддя: С.О.Кульчицький
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

29 листопада 2017 року справа № 823/1922/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з 01.10.2017;

- зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачеві з 01.10.2017.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшов до висновку про повернення зазначеного адміністративного позову з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначення поняття «суб'єкт владних повноважень» наведено у п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, визначаючи предметну підсудність даної справи суддя враховує, що за приписами пункту 4 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Таким чином, у зв'язку з тим, що даний спір виник з приводу призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тому даний позов віднесено до предметної підсудності місцевих загальних судів, як адміністративних судів, що виключає можливість розгляду поданого позову Черкаським окружним адміністративним судом.

Відповідно до частини 4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Більш того, пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої та практика Європейського Суду з прав людини, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є джерелом права, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні 21.20.2010 в справі «Дія 97» проти України» (Заява № 19164/04) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити з урахуванням преамбули Конвенції, у відповідній частині якої верховенство права оголошується частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Високий Суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (<…>), заява № 55782/00, п. 36, ECHR 2002-VIII; «Гору проти Греції» (№ 3) (Gorou v. Greece (no. 3)), заява № 21845/03, п. 27, від 22 червня 2006 року; «Михолапа проти Латвії» (Miholapa v. Latvia), зава № 61655/00, п. 24, від 31 травня 2007 року, та «Андрєєва проти Латвії» (Andrejeva v. Latvia) [ВП], заява № 55707/00, п. 99, ECHR 2009-...).

Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій з направленням справи на новий розгляд до належного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративній справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

З урахуванням викладеного, суддя встановив, що даний спір віднесено до виключної компетенції місцевих загальних судів як адміністративних судів, а тому позовну заяву належить повернути позивачеві.

Враховуючи предметну підсудність адміністративних справ, позивач не позбавлений права звернутись з цим же позовом до місцевого загального суду як адміністративного, у відповідності до п.4 ч.1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суддя звертає увагу, що сума судового збору підлягає поверненню в разі повернення позовної заяви згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 106, 108, 165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії повернути позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О.Кульчицький