Справа № 820/4697/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 р. № 820/4697/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участю: представника позивача - Юрченка Д.В.,

представника відповідача - Квартенка О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АПРЕЛЬ" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 14.07.2017 р. № , № , № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки перевірки, на підставі яких було винесено спірні податкові повідомлення - рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення вимог податкового законодавства зі сторони ТОВ фірма "Апрель" виходять виключно з мотивів нереальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з ПП "Модулор-Сервіс", ТОВ "ТК "Комівояжер", ТОВ "Довіра-Кремінь", в зв'язку з наявністю податкової інформації інших податкових органів відносно контрагентів позивача. Вважав, що висновки відповідача про фіктивність укладених правочинів, що були предметом перевірки та, як наслідок - неправомірності формування податкового кредиту та валових витрат спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Окрім цього позивачем зазначено, що твердження про порушення ним Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637 не відповідає фактичним обставинам перевірки, оскільки на одні ж ті самі суми грошових коштів позивачем було складено два документи - видаткові накладні та відомості на отримання грошових коштів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на доводи наданих суду письмових заперечень стосовно того, що перевіркою підприємства позивача не підтверджено реальність здійснення господарських операцій та повноту відображення в обліку по взаємовідносинах з ПП «Модулор-Сервіс», ТОВ «ТК «Комівояжер», ТОВ «Довіра-Кремінь».

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ фірма «Апрель» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., за результатами якої складено Акт перевірки № 4295/20-40-14-03-07/30426821 від 02.06.2017р. (т.1 а.с.22-109), яким встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 973 710 гривень; п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 082 367 гривень; п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637 в результаті чого встановлено не оприбуткування готівки на суму 9 201,14 грн.

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, контролюючим органом винесені податкові повідомлення - рішення № від 14.07.2017р., згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 378 020 грн. (т.1 а.с.11); № від 14.07.2017р., згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 352 958,75 грн. (т.1 а.с.9 ); № від 14.07.2017р. згідно з яким застосовані штрафні санкції за порушення законодавства регулювання обігу готівки у розмірі 46 005,7 грн. ( т.1 а.с. 10 ).

Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та, як наслідок, прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень - рішень, стала наявність наступної податкової інформації: від оперативного підрозділу отримано висновок-звіт та рапорт від 16.02.2016р., згідно з якими було здійснено виїзд за податковою адресою ПП «Модулор-Сервіс» м. Харків, вул. Полтавський шлях, 14, оф.10 та встановлено відсутність підприємства за даною адресою. Окрім цього встановлено відсутність інформації про закупівлю, зберігання, транспортування, відповідних товарів та відсутність інформації про залучення сторонніх організацій для зазначених дій; ГУ ДФС у Харківський області складено результати опрацювання зібраної податкової інформації від 12.02.2016р. №16/20-40-22-09-02/39948072, яким встановлено що відповідно до номенклатури податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлено реалізацію товарів, відмінного від придбаних товарів та з кодами УКТ ЗЕД по яким неможливо встановити ланцюг походження товару, а отже не можливо встановити походження товару, придбаних позивачем у ТОВ «ТК Комівояжер». Окрім цього встановлено, що на підприємстві працює 5 осіб, а отже номенклатура та обсяг реалізованих товарів свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об'єму господарської діяльності; в ході проведення аналізу, відповідно до наявних в ДПІ баз даних АС «Податковий блок», «Архів електронної звітності» та інших, ДПІ не має можливості встановити походження товару, придбаних позивачем у ТОВ «Довіра-Кремінь». Таким чином, відповідач дійшов висновку, що правочин, укладені позивачем з вищезазначеними підприємствами мають ознаки нереальності здійснення господарських операцій.

Щодо господарської діяльності позивача та його взаємовідносин з вищезазначеними контрагентами, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ПП «Модулор-Сервіс» укладено договір поставки №01-02/2016 від 01.02.2016 року, згідно якого ПП «Модулор-Сервіс» (Продавець) зобов'язується передати у власність позивача (Покупець), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар (масло солодко-вершкове, вершки пастеризовані) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі. (т.2 а.с.147). На виконання умов зазначеного договору ПП «Модулор-Сервіс» здійснило постачання обумовленого договором товару, що підтверджується: видатковими накладними № 4 від 12.02.2016 р., № 5 від 12.02.2016 р., № 1 від 13.02.2016 р., № 2 від 15.02.2016 р., № 3 від 15.02.2016 р.; товарно-транспортними накладними №Р 4 від 12.02.2016 р., № Р5 від 12.02.2016 р, № Р1 від 13.02.2016 р., № Р2 від 15.02.2016 р., № Р3 від 15.02.2016 р.; зворотними накладними від покупця № 1 від 12.02.2016р., № 2 від 12.02.2016р., № 3 від 13.02.2016 р., № 5 від 15.02.2016 р., № 4 від 15.02.2016 р.; податковими накладними, що зареєстровані в ЄРПН № 4 від 12.02.2016 р. на суму 90000 грн., у т.ч. ПДВ 15000 грн., № 5 від 12.02.2016 р. на суму 90000 грн., у т.ч. ПДВ 15000 грн., № 1 від 13.02.2016 р. на суму 90000 грн., у т.ч. ПДВ 15000 грн., № 2 від 15.02.2016 р. на суму 90000 грн., у т.ч. ПДВ 15000 грн., № 3 від 15.02.2016 р. на суму 90000 грн., у т.ч. ПДВ 15000 грн.; квитанціями про реєстрацію ПН в ЄРПН; виписками по особовому рахунку Позивача; аналітикою рахунку 631 за лютий 2016р. з контрагентом ПП «Модулор-Сервіс» (т.2 а.с.148-174 ).

Окрім цього матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ «ТК «Комівояжер» укладено договір купівлі-продажу №01-09/2015 від 01.09.2015 року, згідно якого ТОВ «ТК «Комівояжер» (Продавець) продає, а позивач (Покупець) купляє Товар (масло солодко-вершкове, вершки пастеризовані) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі. (т.2 а.с.86). На виконання умов зазначеного договору ТОВ «ТК «Комівояжер» здійснило постачання обумовленого договором товару, що підтверджується: видатковими накладними № РН-0000001 від 10.12.2015 р., № РН-0000002 від 10.12.2015 р., № РН-0000001 від 24.12.2015 р., № РН-0000002 від 25.12.2015 р., № РН-0000001 від 29.12.2015 р., № РН-0000006 від 29.12.2015 р., № РН-0000001 від 04.01.2016р., № РН-0000003 від 18.01.2016р., № РН-00000032 від 29.01.2016р.; товарно-транспортними накладними № 1 від 10.12.2015 р., № 3 від 10.12.2015 р., № 4 від 10.12.2015 р., № 5 від 10.12.2015 р., № 2 від 24.12.2015 р., № 1 від 24.12.2015 р., № 2 від 25.12.2015 р., № 1 від 25.12.2015 р., № 1 від 29.12.2015 р., № 3 від 29.12.2015 р., № 4 від 29.12.2015 р., №3 від 04.01.2016 р., № 2 від 04.01.2016 р., № 3 від 18.01.2016 р., № 1 від 18.01.2016., № 2 від 18.01.2016 р., № 1 від 29.01.2016 р.; податковими накладними № 1 від 10.12.2015 р. на суму 45600 грн., у т.ч. ПДВ 7600 грн., № 2 від 10.12.2015 р. на суму 500000 грн., у т.ч. ПДВ 83333,33 грн., № 2 від 24.12.2015 р. на суму 125000 грн., у т.ч. ПДВ 20833,33 грн., № 6 від 25.12.2015 р. на суму 125000 грн., у т.ч. ПДВ 20833,33 грн., № 1 від 29.12.2015 р. на суму 55000 грн., у т.ч. ПДВ 9166,67 грн., № 6 від 29.12.2015 р. на суму 250000 грн., у т.ч. ПДВ 41666,67 грн., № 1 від 04.01.2016 р. на суму 250000 грн., у т.ч. ПДВ 41666,67 грн., № 3 від 18.01.2016 р. на суму 250000 грн., у т.ч. ПДВ 41666,67 грн., № 2 від 29.01.2016 р. на суму 40800 грн., у т.ч. ПДВ 6800 грн.; квитанціями про реєстрацію ПН в ЄРПН; платіжними дорученнями на перерахунок коштів на користь ТОВ «ТК «Комівояжер»; виписками по особовому рахунку Позивача; аналітикою рахунку 631 за грудень 2015, січень 2016р. з контрагентом ТОВ «ТК «Комівояжер» (т.2 а.с.87-146).

Також матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ «Довіра-Кремінь» укладено договір поставки №0405-1 від 04.05.2016 року, згідно якого ТОВ «Довіра-Кремінь» (Постачальник) зобов'язується постачати та передавати у власність позивачу (Покупець), а покупець зобов'язується приймати Товар (масло вершкове) та оплачувати його на умовах даного Договору (т.2 а.с.4-5а). На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Довіра-Кремінь» здійснило постачання обумовленого договором товару, що підтверджується: видатковими накладними № РН-230803 від 23.08.2016 р. на суму 600000 грн., у т.ч. ПДВ 100000 грн., № РН-250801від 25.08.2016 р. на суму 600000 грн., у т.ч. ПДВ 100000 грн., № РН-050901 від 05.09.2016 р. на суму 1200000 грн., у т.ч. ПДВ 200000 грн., № РН-060901 від 06.09.2016 р. на суму 1200000 грн., у т.ч. ПДВ 200000 грн., № РН-251002 від 25.10.2016 р. на суму 300000 грн., у т.ч. ПДВ 50000 грн., № РН-071101 від 07.11.2016 р. на суму 1200000 грн., у т.ч. ПДВ 200000 грн., № РН-171116 від 17.11.2016 на суму 1600000 грн., у т.ч. ПДВ 266666,67 грн., № РН-251101 від 25.11.2016 р. на суму 1600000 грн., у т.ч. ПДВ 266666,67 грн., товарно - транспортними накладними № 23/08/16-1 від 23.08.2016 р., № 25/08/16-1 від 25.08.2016 р., №05/09/16-1 від 05.09.2016 р., № 06/09/16-1 від 06.09.2016 р., № 25/10/16-1 від 25.10.2016 р., № 07/11/16-1 від 07.11.2016 р., № 17/11/16-1 від 17.11.2016 р., № 25/11/16-1 від 25.11.2016 р., податковими накладними, квитанціями про реєстрацію ПН в ЄРПН; платіжними дорученнями на перерахунок коштів на користь ТОВ «Довіра-Кремінь»; виписками по особовому рахунку Позивача; аналітикою рахунку 631 за серпень-листопад 2016р. з контрагентом ТОВ «Довіра-Кремінь»(т.2 а.с.6-85). Вищезазначені документи були надані позивачем до перевірки, про що йдеться в самому акті перевірки позивача.

Окрім цього судом встановлено, що вищезазначений Товар (масло солодко-вершкове, вершки пастеризовані) було оприбутковано на складі підприємства позивача та використано в виробництві продукції позивача, що підтверджується бухгалтерською довідкою про виготовлений товар с сировини закупленої у ТОВ «Довіра-Кремінь», ТОВ «Комівояжер», ПП «Модулор-Сервіс», с планом рахунків та вказаними контрагентами-покупцями; бухгалтерською довідкою про оприбуткування та списання в виробництво сировини, закупленої у ТОВ «Довіра-Кремінь», ТОВ «Комівояжер», ПП «Модулор-Сервіс», с планом рахунків та зазначенням номенклатури виробленої продукції та указанням контрагентів-покупців; картками складського обліку матеріалів; ТУ Масло вершкове, ДСТУ 4399:2005 зі змінами; ТУ Спреди та суміші жирові, ДСТУ 4445:2005;Технологічною інструкцією з виробництва ТУ Масло вершкове, ДСТУ 4399:2005; Технологічної інструкцією з виробництва Спреди та суміші жирові, ДСТУ 4445:2005; Свідоцтвом Позивача про атестацію проведення вимірювань державного метрологічного нагляду згідно з галуззю атестації №100-020/2015 від 20.02.2015р.; Сертифікатом Позивача на систему управління безпечністю харчових продуктів, зареєстрованого 25.12.2014р. ( т.3 а.с.36-125).

Таким чином, позивачем доведено факт передачі, отримання, транспортування, зберігання, використання та взаємних розрахунків за товар, отриманий за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ «Довіра-Кремінь», ТОВ «Комівояжер», ПП «Модулор-Сервіс», що підтверджено наведеними вище первинними документами. Надані докази підтверджують доводи позивача про наявність у нього достатніх трудових і матеріальних ресурсів для здійснення переробки отриманого товару в виробництві та подальшого розпорядження виготовленого з цього товару продукцією.

Наведене свідчить, що при укладанні та виконанні згаданих вище договорів дії господарюючих суб'єктів були направлені на реальне настання юридичних наслідків за укладеними правочинами та відсутність у них ознак їх нікчемності. Додатково суд відзначає, що згідно статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, очевидно, що сторонами було погоджено всі істотні умови для даного виду договорів.

Оцінивши зазначені вище первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд зазначає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права. Таким чином, суд приходить до висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми або змісту, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704;) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права, а таким чином за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

З огляду на вимоги ст. 61 Конституції України, суд критично ставиться до наведеної в акті перевірки податкової інформації як доказу того, що контрагенти позивача не могли забезпечити виконання укладених між собою правочинів через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі - продажу, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів та інше. Матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагенами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відтак, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України законодавцем закріплено презумпцію правомірності правочину. Правомірність є конститутивною ознакою правочину, як юридичного факту.

Згідно ст.44.1 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно ст. 134.1. ПК України ( в редакції, що діяла на момент здійснення правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п.п."а"п.198.1 ст.198).

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За правилами п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом п.198.6 ст.198 ПКУкраїни визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, суд зазначає, що порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідач пов'язує виключно з недоліками, які на його думку мають місце в діяльності підприємства-контрагента, але обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також Юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя. Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес»АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Крім того, суд зазначає, що норми п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент складання податкових накладних) встановлюють, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Як встановлено судом, всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. В свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти правильності оформлення податкових накладних, які виписувалися контрагентами позивача та на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У відповідності до п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

З цього приводу судом встановлено, що на виконання вищезазначеного Положення позивачем по касі були оприбутковані грошові кошти в розмірі 9 201, 14 грн. згідно прибуткових касових ордерів. На видачу цих коштів позивачем були складені видаткові касові ордери та відомості про виплату грошей . При цьому відомості про виплату грошей дублюють видаткові касові ордери, оскільки складені на одні ж і ті самі суми, по відношенню до одної і то їж фізичної особи, підстави виплати грошових коштів та дати складання також є ідентичними. Вказане підтверджується матеріалами справи ( т.3 а.с.1-35).

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем на користь фізичних осіб з каси підприємства позивача було здійснено виплату саме 9201,14 грн., які були раніше оприбутковані в касі підприємства позивача за дублюючими один одного документами, а отже, факт неоприбуткування готівки в касі підприємства позивача, що привело до порушення п.2.6 вищезазначеного Положення, відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки розглядом справи доведено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача є необґрунтованими та такими, що суперечить дійсним обставинам справи.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АПРЕЛЬ" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.07.2017 р. № , № , № , які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "АПРЕЛЬ".

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області ( , вул. Пушкінська,46, м. Харків, 61057) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "АПРЕЛЬ" ( 61035, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ) у розмірі 41654,77 грн. ( сорок одна тисяча шістсот п'ятдесят чотири гривні 77 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2017 року.

Суддя Заічко О.В.