Справа № 2871/12/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2012-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

03 квітня 2012 р. справа № 2-а- 2871/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Чубукіної М.В.,

представників

позивача -ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_3 до Красноградської МДПІ про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача, Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції № від 20.02.2012р. про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку в загальному розмірі 10.194,89грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки №139/10-017/НОМЕР_1 від 12.02.2012р. є хибними. З 01.01.2009р. по 31.12.2011 р. ФОП перебував на спрощеній системі оподаткування, має свідоцтво про сплату єдиного податку, земельну ділянку використовував у власній господарській діяльності, а відтак, не має обов'язку оплачувати земельний податок. Посилаючись на викладені вище мотиви, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Красноградської міжрайонної податкової інспекції в Харківській області з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що в ході проведення документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року податковим органом був виявлений факт порушення платником податку вимог ст.270.1.1, п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України, а саме: всупереч положенням ст.125 Земельного кодексу України ФОП здійснював фактичне використання земельної ділянки площею 2000,00кв.м. без правовстановлюючих документів. Сума заниженого податку склала за 2009р. - 3.269,69грн., за 2010р. - 3.462,60грн., за 2010р. - 3.462,60грн., а загалом - 10.194,89грн. Посилаючись на викладені вище мотиви і стверджуючи про законність спірного податкового повідомлення - рішення, відповідач просив суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що 09.02.2012р. Красноградською МДПІ була проведена документальна невиїзна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом №139/10-017/НОМЕР_1 від 12.02.2012р.

Згідно з висновками згаданого акту в діяльності платника податків МДПІ виявлено порушення вимог ст.270.1.1, п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України, а саме: всупереч положенням ст.125 Земельного кодексу України ФОП здійснював фактичне використання земельної ділянки площею 2000,00кв.м. без правовстановлюючих документів.

20.02.2012р. відповідач, Красноградська МДПІ з посиланням на акт №139/10-017/НОМЕР_1 від 12.02.2012р. прийняв податкове повідомлення - рішення № про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку в загальному розмірі 10.194,89грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії, а також суджень субєкта владних повноважень, викладених в акті № 139/10-017/НОМЕР_1 від 10.02.2012р. на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_3 згідно з свідоцтвом серії Е №260632 від 01.01.2009р. у період часу 01.01.2009р.-01.06.2012р. був платником єдиного податку (а.с.7).

Правовідносини з приводу сплати земельного податку особами, котрі мають статус платників єдиного податку, були врегульовані до 31.12.2010р. Законом України "Про плату за землю" та Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», в період часу 01.01.2011р.-31.12.2011р. розділом ХІІІ Податкового кодексу України та Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», з 01.01.2012р. - нормами розділів ХІІ Податкового кодексу України та глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України.

Оскільки норми Податкового кодексу України набули чинності лише з 01.01.2011р., то позивач, ФОП ОСОБА_3 на протязі періоду часу 2009-2010р.р. об'єктивно не міг вчинити порушення вимог ст.270.1.1, п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що при самостійному визначенні грошового зобов'язання з земельного податку за 2009-2010р. суб'єкт владних повноважень обрав неналежну норму матеріального права - ст.270.1.1, п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України.

Оскільки суд в силу приписів ст.ст.6, 8, 19 Конституції України не має правових підстав для підміни собою суб'єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій, а за змістом ч.3 ст.2 КАС України суд не має правових підстав для зміни як фактичних, так і юридичних мотивів, якими керувався суб''єкт владних повноважень при реалізації владної управлінської функції у спосіб винесення спірного рішення, то суд не знаходить підстав для визнання правомірним спірного податкового повідомлення - рішення в частині нарахування земельного податку за 2009р. в сумі 3.269,69грн. та за 2010р. в сумі 3.462,60грн.

Окрім того, вирішуючи спір в цій частині, суд додатково зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

За правилом ч.1 ст.15 згаданого закону власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ст.125 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 ст.377 Цивільного кодексу України також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналізуючи положення наведених норм права, суд доходить висновку, що суб'єкт права обтяжується обов'язком оплачувати земельний податок у випадку фактичного використання земельної ділянки безвідносно до факту належного оформлення відповідних правовстановлюючих документів, відсутність яких не звільняє особу від виконання такого обов'язку.

Таким чином, покладене МДПІ в основу спірного податкового повідомлення - рішення судження, а саме: відсутність правовстановлюючих документів, не є визначеною законом підставою для виникнення обов'язку по оплаті земельного податку.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд відмічає, що спірна земельна ділянка в розмірі 2.000,00кв.м. припадає на територію, де розташований Зачепилівський ринок, в тому числі і об'єкти нерухомості, придбані ФОП ОСОБА_3 за договором від 26.11.2001р. та додатковою угодою від 15.08.2002р.

Згідно з свідоцтвом про сплату єдиного податку серії Е №260632 від 01.01.2009р. видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, оподаткування результатів якої здійснюється за правилами спрощеної систему оподаткування, обліку та звітності є утримання приватного ринку, роздрібна торгівля з лотків на ринку, роздрібна торгівля в магазинах, здавання в оренду нерухомого майна.

Суд зазначає, що відповідно до ст.6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, плати (податку) за землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2000р. №507 "Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. N 727" (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин - до 28 грудня 2011 року N 1374) (пункт 6) роз'яснено, що такий платник єдиного податку звільняється від плати податку за землю лише за ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Таким чином, відповідно до положень Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкта малого підприємництва, що сплачує єдиний порядок, звільнено від сплати земельного податку за ті ділянки, які надані йому в установленому чинним законодавством порядку для здійснення підприємницької діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач сплачує єдиний податок і використовував спірну земельну ділянку в межах господарської діяльності. Вказані обставини визнані представником відповідача, МДПІ.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивші наявні у справі документи, суд відзначає, що позивач, ФОП ОСОБА_3 в період часу 2009-2010р.р. не вчиняв порушення вимог ст.270.1.1, п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що в цей період часу вказані норми не діяли, а в період часу 01.01.2011-31.12.2011р. не порушував вимог ст.270.1.1, п.287.1 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що був звільнений від сплати земельного податку відповідно до ст.6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач не подав до суду доказів наявності у ФОП ОСОБА_3 обов'язку оплачувати земельний податок за ділянку, на якій розташовані приміщення та торговельні площі Зачепилівського ринку, а обраний суб'єктом владних повноважень мотив наявності такого обов'язку - відсутність правовстановлюючих документів, не передбачений законом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення спірним податковим повідомленням-рішенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до Красноградської МДПІ про скасування рішення - задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області № від 20.02.2012 р.

3.Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 09.04.2012 року.

Суддя Старосєльцева О.В.