Справа № 755/9216/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/9216/17 Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко Н.О. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року, -

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила: визнати нечинним розпорядження відповідача від 13.02.2017 року №222; зобов'язати відповідача зарахувати до її стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, період з 06.08.1979 року по 30.11.1979 року, впродовж якого вона працювала на посаді старшого рахівника відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Дарницької районної Ради народних депутатів м. Києва; зобов'язати відповідача призначити їй з 27.10.2016 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, та одночасно, з 27.10.2016 року, призупинити виплату пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати відповідача виплатити їй різницю між сумою пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», та фактично виплаченою сумою пенсії за віком, обчисленою згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27.10.2016 року.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач набула права на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу».

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

27 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення її з одного виду пенсії на інший, а саме - призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та одночасно призупинити їй виплату пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, а саме з переведення за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказане рішення умотивоване тим, що у період з 06.08.1979 р. по 30.11.1979 р. позивач працювала на посаді старшого рахівника Управління праці та соціального захисту населення Дарницького району, яка не відноситься до посад державного службовця.

Уважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася із даним адміністративним позовом у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII. Відповідно до статті 90 цього Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також, відповідно до пункту 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках, визначених цими пунктами, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно ст.ст. 1,2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 7 ст. 21 цього Закону пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

При цьому, пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визначалося, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну службу» статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII, який кореспондується із постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016, № 229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби» до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Із матеріалів справи, утому числі із записів у трудовій книжці позивача та архівної довідки від 16.04.2013 року №155898-71, убачається, що позивач працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, а саме: старший рахівник Дарницького відділу соціального забезпечення м. Києві (06.08.1979 - 31.11.1979 р), інспектор з виплати пенсій а допомоги відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Дарницької районної Ради народних депутатів м. Києва (01.12.1979 - 29.04.1982), інспектор відділу соціального забезпечення Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва (14.03.1990-13.11.1996), провідний спеціаліст відділу надання виплат громадянам, що постраждали від Чорнобильської катастрофи Головного пенсійного управління Міністерства соціального захисту населення України (14.11.1996-06.12.1999), Головний спеціаліст відділу по взаємозв'язках з міністерствами та відомствами в галузі пенсійного законодавства управління пенсійного забезпечення ПФУ (17.12.1999-03.09.2000), головний спеціаліст персоніфікованого обліку та інформаційних систем ПФУ в Печерському районі м. Києва (11.03.2008-17.01.2012), головний спеціаліст відділу призначення та перерахунків спец пенсій УПФУ у Дніпровському районі м. Києва (09.04.2013-31.03.2016).

Тобто, стаж державної служби позивача з урахуванням періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування становить більше 20 років.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Доводи відповідача щодо того, що у період з 06.08.1979 р. по 30.11.1979 р. позивач працювала на посаді старшого рахівника Управління праці та соціального захисту населення Дарницького району, яка не відноситься до посад державного службовця не заслуговують на увагу. Позаяк, із урахуванням Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та постанови Ради Міністрів Української РСРС від 24 травня 1957 року «Про типові штати міських і районних відділів соціального забезпечення», час роботи на посаді старшого рахівника Управління праці та соціального захисту населення Дарницького району відноситься до часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування та зараховується до стажу державної служби.

Також, є безпідставними покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивач скористалася правом вибору пенсії 27.05.2016 року, а повторне призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» неможливо здійснити, так як пенсія призначається один раз в житті. Суд звертає увагу на те, що відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв'язку із відсутністю у неї достатнього стажу перебування на державній службі, а не через порушення процедури переходу з одного виду пенсії на інший. До того ж, позивач звернувся до відповідача за призначенням іншого виду пенсії на підставі іншого закону, а не за переведенням з одного виду пенсії на інший у відповідності до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на що посилається відповідач.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, рішення місцевого суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254, КАС України, суд,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко