Справа № 274/1373/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"29" листопада 2017 р. Справа № 274/1373/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "25" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у якому просила визнати дії Бердичівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років неправомірними та зобов'язати Бердичівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити їй пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 08.02.2017 року.

ОСОБА_4 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.09.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років неправомірними.

Зобов'язано Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_3 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до частини «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- ХІІ, з урахуванням обставин встановлених судом.

В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.09.2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи з підстав та обґрунтувань викладених в апеляційній скарзі.

Позивач також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.09.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 08.02.2017 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 01.09.1990 року призначена на посаду вихователя Бердичівської спеціальної школи - інтернат для дітей сиріт і 31 березня 2016 року звільнена з КНЗ "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с . 9, 16).

Відповідно до довідки КНЗ "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №160" від 23.03.2017 року в ОСОБА_3 період часу з 02.07.1990 р. по 12 серпня 1990 р. (наказ №21 від 02 липня 1990 року) працювала на повну ставку загонним вожатим, а з 13.08.1990 року по 31.08.1990 року вожатим в пришкільному піонерському таборі при Бердичівській школі-інтернат для дітей-сиріт (а.с. 10).

08.02.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, до якої було долучено документи, що підтверджують її право на таку пенсію, в тому числі трудову книжку та довідки з місця роботи ( а.с .11).

17 лютого 2017 року Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України відмовило ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки період роботи в пришкільному таборі КНЗ "Бердичівська спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат" з 02 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року на посаді загонного вожатого та вожатого не підлягає зарахуванню до спеціального стажу. ОСОБА_3 не має необхідного спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, відповідно до пункту „е статті 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення". Її спеціальний стаж складає 24 роки 7 місяців 3 дні ( а.с. 12-13).

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку щодо неправомірності дій відповідача щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_3 до спеціального стажу роботу в періоду з 02.07.1990 року по 31.08.1990 року на посадах загонової вожатої та вожатої, вказавши, що вимога про зобов'язання Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України призначити пенсію за вислугу років буде втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право на пенсію за вислугу років працівникам освіти за наявності спеціального стажу роботи, який станом на 01 січня 2016 року мав бути не менше 25 років 6 місяців, за Переліком затвердженим Кабінетом ОСОБА_5 України, незалежно від віку. Пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи. До спеціального стажу зараховується час роботи на посадах у відповідних закладах і установах, віднесених до Переліку за умови, що ця робота є основною.

Перелік закладів і установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений відповідно до постанови КМУ від 04.11.1993 року № 909 із змінами, внесеними постановою КМУ від 26.09.2002 року № 1436 (надалі - Перелік).

Згідно Переліку до спеціального стажу зараховується робота в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах вихователів та педагогів- організаторів.

Приміткою №3 зазначеного Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разу відсутності її чи відповідних записів у ній наявність стажу, підтверджується в порядку встановленому Кабінетом ОСОБА_5 України. Згідно із пунктом З Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ст. 58 Законом СРСР «Про державні пенсії в СРСР» від 14.07.1956 року, ОСОБА_5 було доручено визначити порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років (коло працівників, яким призначаються ці пенсії, мінімальні і максимальні розміри пенсій і т.д.). Відповідно до розпорядження статті 58 Закону, Рада ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_4 "Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я та сільського господарства" від 17.12.1959 року № 1397, пунктом 1 якої передбачено право на пенсію за вислугу років працівникам освіти при стажі роботи за фахом не менше 25 років.

Даною ОСОБА_4 ОСОБА_5 затверджено Перелік установ, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, а також затверджено Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров'я. Згідно з пунктом 2 Положення, в стаж роботи вчителів та інших працівників освіти, крім роботи, зазначеної в Переліку установ, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується: «... робота в училищах, школах, піонерських таборах і дитячих будинках на посадах штатних піонервожатих».

Відповідно до ОСОБА_4 Президії Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 18 листопада 1977 року «Про типові штати адміністративно-господарського, виховного, медичного обслуговуючого персоналу піонерських таборів і умовах праці працівників піонерських таборів»: посади піонервожатого і вожатого вказані як ідентичні (встановлювалися з розрахунку одна посада на кожен загін).

Наказом Міносвіти СРСР від 20.02.1978 року № 24 були затверджені «Тарифно-кваліфікаційні характеристики посад керівних і педагогічних працівників установ освіти»: вказані посадові обов'язки і кваліфікаційні вимоги до посади «... піонервожатого».

ОСОБА_4 Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986 року № 016 був затверджений та введений в дію з 01.01.1987 року «Загальносоюзний класифікатор професії робітників, посади службовців і тарифні розряди» де посада під № 2435 зазначена як «Піонерський вожатий». Даний класифікатор був введений з метою упорядкування найменувань професій і посад робітників і службовців і був обов'язковим до застосування при розробці схем посадових окладів, положень про преміювання, тарифно-кваліфікаційних довідників, а також при перегляді діючих списків на пільгове пенсійне забезпечення та інші пільги.

Наказом Міносвіти СРСР №152 від 12.08.1987 року затверджено «Положення про табір праці і відпочинку учнів загальноосвітніх шкіл», відповідно до якого такі табори організовувались на період літніх канікул, змінами, з тривалістю перебування школярів в таборі в період літніх канікул від 18 до 24 днів.

У травні 1990 року було прийнято Закон «Про пенсійне забезпечення громадян у СРСР». Даний закон введено в дію ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 СРСР «Про порядок введення в дію Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 року № 1481-1, яким збережено порядок, що діяв до введення в дію цього Закону щодо призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров'я.

ОСОБА_4 колегії Міністерства праці УРСР від 29.03.1991 № 25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській PCP» в загальноосвітніх навчальних закладах замість посади піонервожатого з 01.04.1991 введена посада педагога-організатора.

Згідно п. 6 Методичних рекомендацій з питань формування штатів загальноосвітніх навчально-виховних закладів (лист МОН № 1/9-234 від 19.06.2001 року) та п. 11 наказу від 30.08.1991 року за №166 Міністерства народної освіти Української PCP в школах введена посада педагога-організатора замість посади піонервожатої. При цьому, зміна трудової функції вищезазначених працівників не відбулась, а обсяг виконуваної роботи відповідав обсягу посадових обов'язків педагога-організатора, а отже такі посади є ідентичними.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посади "піонерський вожатий", "вожатий пришкільного піонерського табору" та "педагог-організатор" є спорідненими (однотипними) назвами посад, які передбачають виконання ідентичних трудових функцій, робота на яких передбачає право на отримання пенсії за вислугу років.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_3 до спеціального стажу роботу в період роботи з 02.07.1990 року по 31.08.1990 року на посадах "загонової вожатої" та "вожатої" є неправомірними.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання призначити та виплатити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 08.02.2017 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією №30R (80) 2 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом ОСОБА_5 Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому слід зазначити, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію.

Враховуючи ту обставину, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до спеціального стажу роботу в період з 02.07.1990 року по 31.08.1990 року на посадах загонової вожатої та вожатої, тому колегія суддів вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов'язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 08.02.2017 року.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що за подання адміністративного позову при зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено 640 грн. (а.с. 2), а за подання апеляційної скарги при зверненні до суду апеляційної інстанції - 704 грн. (а.с.51), що разом складає: 640 грн. + 704 грн. = 1344 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_4 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "25" вересня 2017 р. скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дії Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років неправомірними.

Зобов'язати Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 08.02.2017 року.

Стягнути з Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок її бюджетних асигнувань 1344 грн. (одну тисячу триста сорок чотири гривні) судових витрат по сплаті судового збору на користь ОСОБА_3

ОСОБА_4 набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_2