Справа № 814/1126/17
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1126/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Яковлєва О.В.,

судді - Танасогло Т.М.

при секретарі: Вишневській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 16.05.2017 № 432 о/с в частині звільнення зі служби в поліції заступника начальника відділу поліції-начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області підполковника поліції ОСОБА_1, наказ № 106 о/с від 18.05.2017 , наказ № 402 о/с від 03.05.2017 про припинення нарахування щомісячної заробітної плати та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, поновлення на посаді заступника начальника відділу поліції-начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, стягнення грошового забезпечення (з урахуванням відрахованого грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного 2017 року, у кількості 15 діб) за час вимушеного прогулу (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірного наказу та бездіяльності.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні даного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2016 року призначено наказом № 214 о/с заступником начальника відділу поліції-начальником слідчого відділення Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області.

Наказами відповідача від 16.05.2017р. № 432 о/с та від 18.05.2017р. № 106 о/с позивача було звільнено зі служби (підполковник поліції, заступник начальника відділу поліції - начальник слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУПН в Миколаївській області).

Наказом відповідача від 03. 05.2017р. №402 о/с було припинено нарахування заробітної плати позивачу.

Підставою вищенаведених наказів стало, начебто, вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Зміст проступку полягав у прогулах службі протягом 44 діб у відсутності поважних причин (з 09.03.2017р.).

Відсутність поважних причин відповідач обґрунтовує тим, що позивач не надав йому лікарняного листа за вищенаведений період.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин.

Згідно сталої судової практики, листа Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2006 №270/06/187-06 та постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року №9, причину прогулу можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, у тому числі - відсутність по стану здоров'я.

При цьому відсутність по стану здоров'я не обов'язково повинно бути підтверджено лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а може підтверджуватися й показаннями свідків та іншими доказами (ухвала ВСУ від 31.10.2002 р. № 6-10006кс02).

Пунктами 1.1, 1.2, 2.19 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України 13.11.2001 N 455 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за N 1005/6196) передбачено, що тимчасова непрацездатність може доводитися довідкою довільної форми.

У позивача мається довідка медичної установи на підтвердження тимчасової непрацездатності за вищенаведений період /а.с. 16/.

Більш того, непрацездатність позивача підтверджена консультативним висновком Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради від 07.08.2017 року /а.с. 191-192/.

Тобто, позивач був відсутній на службі з поважних причин, що підтверджується належними та допустимими доказами, які жодним чином не спростовані відповідачем.

Окрім того, ч. 3 ст. 40 КЗпПУ передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (частина спірних правовідносин, що не врегульована нормами публічного права).

Крім того, відповідач жодним чином не обґрунтував, яка була необхідність в застосуванні до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, всупереч вимогам ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Нормами чинного законодавства передбачена страхова компенсація за тимчасову непрацездатність співробітникам поліції, однак вона реалізується не наказом про припинення нарахування заробітної плати.

Окрім того, матеріали справи містять докази того, що позивач сповіщав відповідача про свою тимчасову непрацездатність.

Отже, звільнення позивача та припинення нарахування йому заробітної плати є неправомірними.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції (підполковник поліції - 0074484) та посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУПН в Миколаївській області.

Накази головного управління національної поліції в Миколаївській області від 18 травня 2017 року №106 о/с, від 16 травня 2017 року № 432 о/с та від 3 травня 2017 року № 402 о/с - скасувати.

Зобов'язати головне управління національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та невиплачені грошові кошти на підставі скасованих наказів від 18 травня 2017 року №106 о/с та від 3 травня 2017 року № 402 о/с.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року, в частині поновлення ОСОБА_1 на службі і посаді та виплаті йому заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, звернути до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /О.В. Яковлєв /

/Т.М. Танасогло/