Справа № 826/3371/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2017 року № 826/3371/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі також - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить скасувати податкову вимогу від 12.01.2017 №Ф-19244-17.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та одночасно є пенсіонером за віком, а відтак згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач не прибув в судове засідання, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, письмових пояснень чи заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надав.

Виходячи з положень частин 4, 6 статті 128 КАС України, судом ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні на підставі наявних доказів у справі.

Крім, того 17.11.2017 року позивачем через канцелярію суду було подано заяву про уточнення позовних вимог. Однак, ознайомившись з матеріалами поданої заяви, судом встановлено, що позивачем фактично було збільшено позовні вимоги, а саме, позивач просить скасувати ще одну податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 19.04.2017 року №Ф-19244-17. Так, враховуючи, що статтею 137 кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що таку заяву може бути подано до початку судового розгляду справи по суті, суд не приймає зазначену заяву до розгляду оскільки остання була подана позивачем після переходу судом до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.06.2007 за №0014827.

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_1, позивача зареєстровано як платника єдиного податку та зафіксовано, що він перейшов на спрощену систему оподаткування з 01.01.2012 та є платником єдиного податку за ставкою 5%.

Окрім того, позивач є пенсіонером з 1995 року за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2.

Також, у зв'язку з досягненням 60-річного віку з 25 лютого 2012 року позивач набув статусу пенсіонера за віком.

Відповідачем на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідно до облікових даних карток особового рахунку винесено ОСОБА_1 вимогу №Ф-19244-17 від 12.01.2017, якою нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 17 974,08 грн.

Вважаючи, що оскаржувана вимога винесена безпідставно, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI зазначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону України від 05.11.1991 № 1788- XII «Про пенсійне забезпечення» трудові пенсії діляться на пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV пов'язується, зокрема, із досягненням 60 років.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась у рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 31.07.2014 №К/800/5226/14, також у постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 у справі № 21-59а14.

Як підтверджується матеріалами справи, з 2011 року по лютий 2012 року позивачем сплачувався єдиний внесок до Управління Пенсійного фонду у Дарницькому районі м. Києва, що підтверджується копією звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік та копіями платіжних доручень від 09.02.2012 №7, від 19.03.2012 №10.

У зв'язку з досягнення пенсійного віку позивачем подано заяву до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва від 21.10.2015, якою повідомлено про досягнення ним 60 років та наявності страхового стажу більше 35 років, у зв'язку з чим просив внести зміни про нього як платника єдиного соціального внеску. Проте, як повідомив позивач, відповіді на вказану заяву не отримав.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги те, що статус пенсіонера за віком та обрання спрощеної системи оподаткування є підставою для звільнення від сплати єдиного внеску позивачем, суд дійшов висновку, рішення відповідача не ґрунтується на нормах законодавства України та фактично призводить до нарахування недоїмки за відсутності порушення законодавства, що суперечить вимогам частини 2 статті 19 Конституції України

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування спірної податкової вимоги.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.01.2017 №Ф-19244-17.

Присудити на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур