Справа № 826/18756/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
30 листопада 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Губської О. А., Парінова А. Б.
за участю секретаря: Присяжної Д. В.
позивача ОСОБА_1 , представника позивача Власова М. Г., представника відповідача Данилюка Є. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування пункту наказу, -
ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій за фактами припинення та несвоєчасної виплати грошового забезпечення за період з 25.05.2015 р. по 21.06.2015 р.; визнання пункту 26 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2015 року № 117 ДСК протиправним, як таким, що виданий всупереч нормам п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 служила у Збройних Силах України з 1995 року, з серпня 2014 року перебувала на посаді співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2015 року № 90ДСК (по стройовій частині) її було направлено для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією (ВЛК) до ГВМКЦ «ГВКГ», проте, за повідомленням начальника ГВМКЦ «ГВКГ», 22 травня 2015 року ОСОБА_1 під час проходження ВЛК, не дочекавшись запрошення на засідання гарнізонної ВЛК, самовільно залишила клініку амбулаторної допомоги ГВМКЦ «ГВКГ» та 25 травня 2015 року до клініки амбулаторної допомоги ГВМКЦ «ГВКГ» для продовження ВЛК не прибула.
22 травня 2015 року ОСОБА_1 було надано невідкладну медичну допомогу в Олександрівській поліклініці, а 25 травня 2015 року переведено до поліклініки за місцем проживання.
Командуванням ГВМКЦ «ГВКГ» з 25.05.2015 р. було припинено подальше проходження полковником юстиції ОСОБА_1 . ВЛК, про що було повідомлено начальника РКС полковника ОСОБА_2
04 червня 2015 року позивачу надано направлення на стаціонар до міської клінічної лікарні № 9, про що нею повідомлено телефоном начальника РКС ОСОБА_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12 червня 2015 року № 130 призначено службове розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 , з терміном проведення з 16 червня 2015 року по 15 липня 2015 року.
22 червня 2015 року позивач прибула на службу до військової частини НОМЕР_1 .
Грошове забезпечення за червень 2015 року позивачу було перераховано 06 липня 2015 року.
Листом від 11 червня 2015 року №222/4/965 позивачу надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 червня 2015 року № 117ДСК, в п. 26 якого зазначено, що відповідно до п. 34.4 розділу ХХХІV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260, за самовільне залишення військової частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причин, полковнику юстиції ОСОБА_1 , співробітнику відділу напрямків Резерву кадрового складу, з 25.05.2015 р. призупинити виплату грошового забезпечення.
22 червня 2015 року позивач прибула на службу до військової частини НОМЕР_1 .
Пунктом 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.06.2015 р. № 132ДСК зі змінами, внесеними наказом від 07.10.2015 р. № 219ДСК, ОСОБА_1 визначено вважати такою, що 22.06.2015 р. прибула після лікування та приступила до виконання службових обов`язків.
Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260, з 22.06.2015 р. ОСОБА_1 поновити виплату грошового забезпечення, пункт 26 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2015 р. № 117ДСК скасувати та здійснити нарахування і виплату грошового забезпечення за період з 25.05.2015 р. по 21.06.2015 р. (а. с. 112).
Грошове забезпечення за червень 2015 року позивачу було перераховано 06 липня 2015 року.
Направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 05.07.2016 року № К/800/3435/16 вказав, що розглядаючи дану справу, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки тим доводам позивача, що у відповідача на час прийняття оскаржуваного наказу були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки ОСОБА_1 залишала військову частину на строк, що не перевищував 10 діб та не навели мотивів в своїх рішеннях, які слугували б підставою для їх не врахування.
Надаючи правову оцінку обставинам справи в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут), військовослужбовці мають права й свободи громадян України з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ст. 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити безпосередньому начальникові про захворювання, який в свою чергу зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини (ст. 254 Статуту).
Згідно п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони від 11 червня 2008 року № 260 (далі Інструкція №2 60), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби, строк якого перевищує 10 діб.
Відтак, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції щодо того, що на час прийняття наказу № 117 ДСК від 03.06.2015 р. були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки строк з моменту якого позивач залишила місце служби (25.05.2015 року) та видачі наказу (03.06.2015 року) не перевищував 10 діб.
Зважаючи на це, а також ту обставину, що пункт оскаржуваного наказу був скасований відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання його протиправним в частині, що стосується позивача.
Доводи апелянта, що строк самовільного залишення місця служби повинен обліковуватись з 22.05.2015 р., колегією суддів до уваги не приймається, позаяк, згідно повідомлення начальника ГВМКЦ «ГВКГ» позивач була присутньою в клініці у цей день та пройшла огляд судинного хірурга, травматолога, невропатолога, УЗД судин нижніх кінцівок (а. с. 47 Т. 1).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.
Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування пункту наказу залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2017 р.)