Справа № 357/10345/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, у якому просила визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо видачі їй посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно прийняти документи та розглянути подання щодо встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації встановити їй статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

З наявних у справі матеріалів встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 з 15.08.1984 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 має посвідчення громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 - 1993 р.р. серії НОМЕР_1, видане Київською обласною державною адміністрацією 05.07.1994.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісією МОЗ та МНС України від 27.10.2015 № 29 встановлено, що захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки від 25.02.2016 серії НОМЕР_2 до акта огляду МСЕК позивачу встановлена друга група інвалідності з 25.02.2016 року - довічно, причиною якої є захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2017 у справі № 357/2767/17 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у прийнятті документів ОСОБА_2 для вирішення питання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та зобов'язано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради прийняти відповідні документи для подальшого внесення подання до Київської обласної державної адміністрації щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 10.05.2017.

Департамент соціального захисту населення Київської ОДА, розглянувши відповідне подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, направлене на виконання вказаного судового рішення, листом від 20.07.2017 №05-59-1778 повідомив позивача про відсутність правових підстав для встановлення їй статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Відмова мотивована тим, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє лише на час постійного проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. У зв'язку із цим, за висновком відповідача, починаючи з 01.01.2015 позивач не належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, а її посвідчення від серії НОМЕР_1 фактично втратило чинність.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач відмовляючи позивачу у вирішенні питання щодо надання їй відповідного статусу та видачі відповідного посвідчення, діяв всупереч приписам норм законів України та підзаконних нормативно-правових актів.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 11 цього Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 названого Закону передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

За правилами частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окрім того, положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, п. 7 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили, як одного з основоположних принципів судочинства.

Матеріалами справи, з урахуванням обставин, які встановлені у адміністративній справі № 357/2767/17, безумовно підтверджується, що на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мала посвідчення громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 - 1993 роках серії НОМЕР_1, при цьому позивача визнано інвалідом другої групи внаслідок захворювання пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилався на Закон України від 28.12.2014 № 76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю.

Колегія суддів вважає такий висновок відповідача помилковим, оскільки виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, позаяк наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями.

Абзацом третім пункту 10 цього Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.10 вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Судом установлено, що позивачем надано документи, необхідні для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1

При цьому, як вбачається зі змісту листа Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 20.07.2017 №05-59-1778, відповідач жодним чином не заперечує, того, що позивачем були надані усі необхідні документи, передбачені Порядком, а також те, що подання було оформлене належним чином.

Отже, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції правильно встановлено, що відмова Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації у розгляді заяви позивача та подання на оформлення останній посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, не ґрунтується на вимогах закону.

Як зазначав у своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст виготовлено 27 листопада 2017 року