Справа № 808/358/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2017 рокусправа № 808/358/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі № 808/358/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Добра Хата" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Добра Хата" (далі позивач) звернулося суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просило, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.01.2017 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 3160546 грн. 50 коп., у тому числі: 2107031 грн. 00 коп. - за основним платежем та 105351 грн. 50 коп. - штрафних санкцій.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року адміністративний позов позивача задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № від 26.01.2017 з розрахунками податкових зобовязань та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3160546 (три мільйони сто шістдесят тисяч пятсот сорок шість) грн. 50 коп., прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія Добра Хата.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з наданої іншими податковими органами інформації встановлено, що у контрагентів по ланцюгу постачання відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства. Крім того, відповідно до даних досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000015 за ч. 2 ст. 205 КК України встановлено, що невстановлена група осіб з метою прикриття незаконної діяльності, спрямованої на надання послуг по незаконному формуванню податкового кредиту, підробку документів умисно створила СГД з ознаками «фіктивності»,в тому числі, і ТОВ «Равена Плюс», ТОВ «Етек Сервіс», ТОВ «Віва-Торг», ТОВ «Аледор-Торг», ТОВ «Олантіс». Такі ж факти встановлено і кримінальному провадженні № 0000412 стосовно ТОВ «Валді Торг», у кримінальному провадженні № 0000194 стосовно ТОВ «Авангард 2015».

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Добра Хата" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2016 № 096/08-01-14-01/36878689.

Перевіркою встановлено порушення :

- п. 14.1.27, п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.228 п.14.1 ст.14 р.І, п.44.1, 44.2 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, 138.4, п.138.8, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 р.ІІІ Податкового кодексу України,

- ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.1, 2,2, п. 2.4, 2.13, п. 2.16. ст. 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.95 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704); п. 5, п. 6, пп.9.4 ст. 9. п. 11, п. 14, п. 19, п. 22 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 31.12.99 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), п.8 р.II Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 за №336/22868); п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 р. II, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 р.III Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ ТК ДОБРА ХАТА занижено податок на прибуток на загальну суму 3119757 грн. 00 коп. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1283132 грн. 00 коп.

Такі висновки відповідач зробив в результаті надання оцінки господарським операціям позивача з ТОВ "Фірма ОСОБА_1" з придбання цукру та ФОП ОСОБА_2 з придбання послуг з перевезення, які відповідач вважає такими, що не відбулися.

Зважаючи на виявлені порушення, на підставі акту перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.11.2016 № НОМЕР_2, яким ТОВ ТК ДОБРА ХАТА збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 4858413 грн. 50 коп. та № НОМЕР_3, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 2482822 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленнями-рішеннями, ТОВ ТК ДОБРА ХАТА було подано скаргу до ДФС України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 20.01.2017 № 1201/6/99-99-11-01-01-25, частково задовольнила скаргу позивача та скасувала відповідні податкові повідомлення-рішення.

26.01.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ТОВ ТК ДОБРА ХАТА збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 3160546 грн. 50 коп., у тому числі: 2107031 грн. 00 коп. - за основним платежем та 105351 грн. 50 коп. - штрафних санкцій.

Визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи в повній мірі підтверджують реальність вчинюваних господарських відносин з ТОВ «Фірма ОСОБА_1» та ФОП ОСОБА_2, , у звязку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню. При цьому позивач не вступав в господарські відносини з ТОВ «Олантіс», ТОВ «Валді Торг», ТОВ «Равена Плюс», ТОВ «Аледор-Торг», ТОВ «Етек Сервіс», ТОВ «Віва-Торг», ТОВ «Авангард 2015», жодних договорів з ними не укладав, при цьому вказані особи не є постачальниками цукру попередніх ланок.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Положення) визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ «Фірма ОСОБА_1» та ФОП ОСОБА_2

Так, між ТОВ "Торгівельна компанія "Добра Хата" (покупець) та ТОВ "Фірма ОСОБА_1" (постачальник) був укладений договір поставки № ПГС-3-01/04/2014 від 01.04.2014 року, відповідно до якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити у власність покупця цукор пісок. Асортимент, кількість, дата поставки, ціна та загальна вартість партії Товару вказується у Специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору, та відповідних товарно транспортних (ж/д), видаткових накладних (надалі - Накладні). Поставка Товару за цим Договором здійснюється на умовах EXW (склад Продавця) згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів (ІНКОТЕРМС 2010), якщо інші умови не вказані Покупцем у Специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору. Адреса відвантаження Товару (місце поставки): 61046, м. Харків, вул. Єнакіївська, 15, якщо інше місце не вказано у Специфікації.

Факт виконання сторонами взятих на себе зобов'язань підтверджується видатковою та податковою накладною; оригіналом рахунку фактури; копією сертифіката відповідності; копією гігієнічного висновку, банківськими виписками про оплату товару.

Відповідно до п. 7.1 договору, поставка товару здійснюється постачальником протягом 3-х календарних днів від дати отримання заявки від покупця.

На виконання вищезазначеного договору, ТОВ "Фірма ОСОБА_1" поставило, а ТОВ "ТК "Добра Хата" прийняло та оплатило товар цукор.

Придбаний у ТОВ "Фірма ОСОБА_1" цукор позивач використав в своїй господарській діяльності, на підтвердження чого надав рішення про реєстрацію потужностей виробництва, висновки санітарно-епідеміологічної експертизи, штатні розклади зі змінами, договори оренди нежилих приміщень, сертифікати відповідності, звіти по проводках, обороти по рахунках; паспорти на обладнання для фасування, накладні на оприбуткування цукру, вимоги-накладні не випуск на виробництво, накладні на передачу готової продукції, матеріали інвентаризації, документи щодо реалізації цукру.

Вказані обставини податковим органом не заперечувались.

Також, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено договір найму (оренди) транспортного засобу від 16.05.2011 року. За вказаним договором ФОП ОСОБА_2 передав позивачу в оренду автомобіль марки MAN, моделі 26.464, тип вантажний бортовий, 2001 року випуску, обєм двигуна 12816, номер шасі (кузова, рами) WMAT35ZZZ2M342276, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Водночас, 07.09.2015 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 підписано акт приймання-передачі до Договору найму (оренди) транспортного засобу від 16.05.2011 року, відповідно до якого ТОВ "ТК "Добра Хата" повернуло ФОП ОСОБА_2 у належному стані транспортний засіб марки MAN, модель 26.464,рік випуску 2001, номер шасі (кузова, рами) WMAT35ZZZ2M342276, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_4.

10.09.2015 року між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник) укладено договір перевезення №2, згідно якого перевізник зобовязується перевозити вантаж згідно з заявкою до місця призначення і видавати його вантажоотримувачу у відповідності до заявки замовника, а замовник зобовязується оплатити плату за перевезення.

На виконання вказаного договору позивачем було надано первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з перевезення вантажів: акти здачі-приймання робіт (надання послуг), заявки на перевезення вантажів, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, акти звірки взаєморозрахунків; докази реєстрації ФОП ОСОБА_2 субєктом підприємницької діяльності та платником ПДВ, трудовий договір з ОСОБА_3, акти приймання-передачі, договір перевезення, декларації єдиного податку та з ПДВ, докази проведення розрахунків, акти, заявки, товарно-транспортні накладні.

Виходячи із змісту перелічених вище документів в їх сукупності, якими позивач підтверджує виконання договору з контрагентом, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з надання послуг, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.

При цьому колегія суддів зазначає, що до вказаних первинних документів у податкового органу претензій не виникало.

Фактично висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських відносин між позивачем та вказаними контрагентами були, зокрема здійснені на підставі отриманої інформації стосовно відсутності у контрагентів позивача по ланцюгу постачання можливості здійснення господарської діяльності ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015" у зв'язку з відсутністю основних фондів, транспортних засобів, трудових ресурсів, технічної бази для здійснення фінансово-господарської діяльності. Разом з тим, такі висновки без встановлення у судовому порядку будь-яких висновків стосовно документального підтвердження та реальності господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків, носять лише характер припущень про те, що у вказаних контрагентів відсутні власні основні засоби, складські приміщення, трудові ресурси, транспортне та торгівельне обладнання, при цьому відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено частиною 2 статті 71 КАС України.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач в господарські відносини з ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015" не вступав, договорів з названими особами не укладав, не формував податковий кредит по господарських операціях із зазначеними особами.

Вказані контрагенти не є постачальниками цукру попередніх ланок, а лише зазначені у товарно-транспортних накладних як перевізники.

При цьому, перевезення здійснювалося за рахунок ТОВ "Фірма ОСОБА_1"; позивач договорів на перевезення з ТОВ "Олантіс", ТОВ "Валді Торг", ТОВ "Равена Плюс", ТОВ "Аледор - Торг", ТОВ "Етек Сервіс", ТОВ "Віва-Торг", ТОВ "Авангард 2015" не укладав; претензій з приводу доставки цукру не виникало.

Слід зазначити, що Податковий кодекс не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання, в тому числі, і ануляцію свідоцтва платника ПДВ ТОВ "Фірма ОСОБА_1" 25.02.2016 року вже після виконання господарських операцій з позивачем (червень 2014 року грудень 2015 року).

До того ж, податковий орган не має зауважень щодо податкового обліку позивача при укладенні угод з вказаними контрагентами, а саме відносно руху товару, його оплати та використання у власній господарській діяльності.

Натомість, висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій сформовані, виходячи з сумніву щодо можливості здійснення господарської діяльності контрагентами позивача по ланцюгу постачання за вказаний період, що в силу приписів ст.61 Конституції України, є неприпустимим, тому як юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Також, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р., визначено такий документ як товарно-транспортна накладна та подорожній лист. Між тим, вказані Правила не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних. Факт відсутності у підприємства товарно-транспортних накладних на поставлений товар або наявність в таких накладних певних недоліків при наявності інших документів, які підтверджують факт його передачі покупцю, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права віднести витрати з придбання цього товару до складу валових витрат та до податкового кредиту.

Зазначеної позиції дотримуються у своїй практиці адміністративні суди вищих інстанцій, зокрема такий висновок наведено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2013 року (справа № К/800/9087/13) та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2013 року (справа № К/9991/64514/11).

З огляду на вказане посилання заявника апеляційної скарги на неможливість здійснення вказаними контрагентами ТОВ "Фірма ОСОБА_1" перевезення товару за наявності інших належним чином оформлених первинних документів, до яких у податкового органу не виникало претензій, є безпідставними та необґрунтованими.

Також колегією суддів апеляційного суду не беруться до уваги матеріали кримінальних проваджень, на які посилався контролюючий орган у апеляційній скарзі, адже будь-які вироки за відповідними справами станом на дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не надавались.

При цьому слід зазначити, що допущені контрагентами-постачальниками порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) ПДВ та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику ПДВ. Наведеної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 25.01.2016 року у справі № 2270/5376/12.

У своїй постанові від 28.01.2016 року у справі № 2-а-2413/12/2070 Вищий адміністративний суд України вказав, що дефектність, навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправними характером діяльності його контрагента або про дефектність господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом нереальності господарської операції, або відсутності в ній ділової мети. Крім того, платник податків не зобовязаний перевіряти повноваження посадових осіб підприємств контрагентів в тому разі, коли обставини здійснення господарської операції не викликали в нього сумнівів щодо спроможності такого контрагента до вчинення відповідної операції.

Таким чином, платник податків не повинен відповідати за податкові порушення своїх контрагентів. Така позиція суду, серед іншого ґрунтується на рішенні Європейського суду з прав людини» від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» (пункт 38), яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає застосуванню судами як джерело права.

З огляду на вказане, контрагент фіктивного субєкта господарювання не може вважатися таким, що не виконав свого податкового обовязку лише через те, що отримав складені таким субєктом первинні документи та використав їх у податковому обліку.

З приводу висновку податкового органу про одночасну дію Договору найму (оренди) транспортного засобу) від 16.05.2011 та Договору перевезення №2 від 10.09.2015, укладених між ТОВ "ТК "Добра Хата" та ФОП ОСОБА_2, як підставу нереальності вчинюваних позивачем із вказаним контрагентом господарських операцій, колегія суддів апеляційного суду вважає останні такими, що суперечить фактичним обставинам та первинним документам, оскільки незважаючи на те, що розірвання договору оренди транспортного засобу не було нотаріально посвідчено, обєкт оренди автомобіль марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_4, фактично орендарем був повернутий орендодавцю 07.09.2015, орендна плата не сплачувалася, як вірно було встановлено судом першої інстанції.

Крім того, слід зазначити, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2017 року, було задоволено адиіністративний позов ТОВ "Торгівельна компанія "Добра Хата" та скасовано податкові повідомлення-рішення від 09.11.2016 року № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 з питань заниження податку на додану варітсть та завищення суми від'ємного значення за цим же актом перевірки податкового органу, тотожнім періодом та вказаними контрагентами, якою встановлено реальність даних господарських операцій, а за приписами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, які суд першої інстанції правомірно скасував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі № 808/358/17 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко