Справа № 813/4031/17
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року справа № 813/4031/17

зал судових засідань № 9

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженого Фонду по ліквідації ОСОБА_5 акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» ОСОБА_6 про зобовязання вчинити певні діі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженого Фонду по ліквідації ОСОБА_5 акціонерного товариства «Фінанси і кредит» ОСОБА_6, в якому просить суд зобовязати акціонерне товариство «Банк «Фінанси і кредит» в особі ліквідатора ОСОБА_6 включити позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_5 акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не включила позивача до переліку акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_5 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», чим остання обмежила її права як кредитора банку.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач з кредиторськими вимогами не заявлялась та відповідно до реєстру вимог кредиторів банку не включена. Тому, відповідно до п.8 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають та вважаються погашеними. Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених в позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених в письмових запереченнях. Просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Суд встановив, що між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та гр. ОСОБА_4 03.06.2014 укладено договір №300131/58973/6-17 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» (далі-договір), що не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду справи.

Відповідно до п.1.1. договору банк відкрив для позивача депозитний рахунок №2630.6.228170.002 у банківському металі золото, а позивач в свою чергу розмістив на даному депозитному рахунку банківський метал (золото) загальною вагою 1500,00грам (одна тисяча п'ятсот цілих 00 сотих грама) або 48,23 (сорок вісім цілих 23 сотих) тройських унцій металу у зливках («Вклад» за договором) на строк з 03.06.2014 по 03.12.2014.

Відповідно до п. 1.2. договору банк зобов'язувався нараховувати і виплачувати позивачеві проценти у банківському металі за ставкою 3% річних шляхом зарахування цих процентів на рахунок №2638.4.228170.002.

Відповідно до п. 2.3. договору банк зобов'язувався повернути позивачеві його вклад та нараховані на нього проценти у день закінчення строку договору. Повернення вкладу та нарахованих процентів згідно з договором мало відбутися шляхом перерахування вкладу з депозитного рахунку №2630.6.228170.002 та нарахованих процентів з рахунку №2638.4.228170.002 на поточний рахунок позивача №2620, відкритий у цьому ж відділенні банку.

Після закінчення строку розміщення строкового вкладу відповідач взяті на себе зобовязання не виконав.

Позивач зверталася із заявами від 06.02.2015, від 10.02.2015, від 12.10.2015 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про реалізацію банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі про повернення банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий» та про перерахування вказаного вкладу на поточний рахунок, однак банк відмовився повернути позивачу кошти.

05.03.2015 позивач звернулася до Личаківського районного суду м.Львова з цивільним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення строкового банківського владу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2015 позов ОСОБА_4 задоволено повністю. Зобовязано ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» повернути ОСОБА_4 банківський вклад в сумі 55,24 тройських унцій золота, що становить 1643390,00 грн. за договором №300131/58973/6-14 банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 03.06.2014. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

На підставі рішення Личаківським районним судом м.Львова 16.12.2015 видано виконавчий лист № 463/3351/15-ц про зобовязання ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» повернути ОСОБА_4 банківський вклад в сумі 55,24 тройських унцій золота, що становить 1643390,00 грн. за договором №300131/58973/6-14 банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 03.06.2014.

За заявою позивача про примусове виконання рішення та на підставі виконавчого листа у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.09.2015 №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

Інформація про ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» була розміщена 23.12.2015 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та опублікована у газеті «Голос України» №242 (6242) від 23.12.2015.

З огляду на викладене, позивач звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про визнання її кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Листом від 28.01.2016 №37-036-5091/16 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_6 повідомила позивача про пропуск строків на подання заяви про включення останнього до списку кредиторів.

Позивач вважає дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо прийняття рішення про відмову у включенні позивача до списку кредиторів протиправним, а тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У силу ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону України. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону України Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

При цьому, п. 5-4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Як було зазначено вище, інформація про ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» була розміщена 23.12.2015 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та опублікована у газеті «Голос України» №242 (6242) від 23.12.2015.

Тобто, починаючи з 23.12.2015 та протягом наступних 30 днів позивач, як кредитор, була наділена можливістю заявити уповноваженій особі свої вимоги.

Як встановлено судом у судовому засіданні, позивач дізналася про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», прийняття рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тільки після 08.02.2016, так як позивач у період з 22.12.2015 по 08.02.2016 знаходилась на лікуванні у зв'язку із важким онкологічним захворюванням, складністю його перебігу та лікуванням не мала можливості звернутися до суду впродовж передбаченого законом строку.

Позивач зверталася до відповідача із заяву про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», однак з пропуском строку визначеного ст. 49 Закону України № 4452, про що зазначено вище.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність законодавчо визначеного механізму поновлення пропущеного з поважних причин строку кредитором на звернення до уповноваженої особи Фонду з вимогами до банку, що ліквідується, не відповідає меті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначеній у ст.2 вказаного нормативно-правового акта.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.ч. 1,2 ст. 8 КАС України визначено, що під час вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, що права людини є найвищою соціальною цінностю, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави; цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184).

При вирішенні вказаної справи судом також враховується позиція Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин.

Крім того, ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ст. 17-1 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам-учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За практикою Європейського суду з прав людини засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 , щодо статті 13).

Розглядаючи питання захисту права особи на мирне володіння майном, Європейський суд дотримується позиції, за якою «позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність «інтересів суспільства» та «умов, передбачених законом». Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Як суд неодноразово зазначав, повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда.

Практика Європейського суду виходить із того, що встановлення державою окремих заборон щодо реалізації права власності на майно, слід розглядати як факти втручання держави в мирне володіння майном, що визначається як одне з фундаментальних прав людини. Такі факти мають аналізуватися щодо їх обґрунтованого застосування, тобто законності, доцільності та пропорційності.

Європейський суд визнав порушення ст. 1 Першого протоколу у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагалися в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобов'язання щодо відшкодування приватним особам збитків, яких ті зазнали в результаті позбавлення майна. Держава не може в односторонньому порядку вносити поправки до контракту, який укладено з приватною особою, або припиняти його дію без виплати компенсації за втрати, котрих зазнають особи, з якими був укладений контракт. Законодавчий акт також не може скасовувати виплату, пов'язану зі зміною або припиненням контракту (Грецькі очисні заводи та СтратісАндреадіс проти Греції (1994)). Уряд, оперуючи законами, також не може відмовитися визнавати факт делікту, що мав місце стосовно групи фізичних осіб або щодо держави (Прессос Компаній ОСОБА_7 С проти Бельгії (1995)).

Таким чином, суд застосовуючи трискладовий тест щодо права особи на мирне володіння майном, дійшов висновку, що дії держави у правових відносинах, що склалися між ОСОБА_4 та ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» не є необхідними у демократичному суспільстві.

Суд також наголошує на тому, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася із заявами до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про реалізацію банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі про повернення банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий» та про перерахування вказаного вкладу на поточний рахунок, однак банк відмовлявся повертати позивачу кошти. У звязку з відмовою банку, позивач звернулася до Личаківського районного суду м.Львова з цивільним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення строкового банківського владу та відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова зобовязано ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» повернути ОСОБА_4 банківський вклад в сумі 55,24 тройських унцій золота, що становить 1643390,00 грн. за договором №300131/58973/6-14 банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 03.06.2014. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності у позивача документально підтверджених кредиторських вимог до ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит», як до боржника, щодо його майнових зобов'язань.

Також суд зазначає, що відповідно до п.2.6 Положення уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з п. 4.31 Положення у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів; документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів; письмової відмови кредитора від вимог; клопотання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку про виправлення помилки, допущеної нею чи попередньою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку під час акцептування вимог кредиторів. Фонд за потреби має право вимагати від уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку додаткову інформацію щодо внесення змін до реєстру вимог.

З огляду на викладене, уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо внесення пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог.

Враховуючи, що позивач є власником коштів, які були нею передані банку на підставі вищевказаного договору, та зважаючи на поважність причини пропуску строку на звернення із заявою щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання саме ПАТ «Фінанси і кредит» в особі ліквідатора ОСОБА_6 включити ОСОБА_4 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_5 акціонерного товариства «Фінанси і кредит».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та обєктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

У звязку із звільненням позивача від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Фінанси і кредит» в особі ліквідатора ОСОБА_6 включити ОСОБА_4 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_5 акціонерного товариства «Фінанси і кредит».

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лунь З.І.