Справа № 800/527/17
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

28 листопада 2017 року м. Київ справа № 800/527/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування ухвали від 06 листопада 2017 року № 4587/0/18-17,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із адміністративним позовом, у якому просив: "Признать внутреннее убеждение члена Третьей Дисциплинарной палаты Высшего совета правосудия ОСОБА_2, выраженное в опеределении от 06 ноября 2017 года № 4587/0/18-17 противоправным".

Згідно із пунктом шостим частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Згідно з частиною четвертою статті 18 вказаного Кодексу Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Крім того, глава 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає особливості провадження в адміністративних справ щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, у тому числі предмет оскарження, суб'єктів оскарження, строки розгляду цих справ, а також рішення, яке може приймати Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду цих справ.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; актів Вищої ради правосуддя; дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя; рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Відповідно до частини п'ятої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може: визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів незаконним повністю або в окремій його частині; визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів вчинити певні дії.

Отже, зазначеними нормами чітко визначено перелік суб'єктів владних повноважень, рішення, акти, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції.

Позовна заява, подана ОСОБА_1 без врахування зазначених приписів Кодексу адміністративного судочинства України, а також не відповідає вимогам статей 105 та 106 Кодексу адміністративного судочинства України, якими визначено форму і зміст адміністративного позову.

Зокрема, позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. (частина четверта статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не вказує в чому полягає порушення його особистих прав, свобод та інтересів з боку Вищої ради правосуддя та відсутнє правове обґрунтування позовних вимог у цій частині. Також в ній відсутній зміст позовних вимог, а саме: прохання позивача до Вищої ради правосуддя в межах її повноважень визначених Конституцією та законами України і бажаний для позивача спосіб захисту судом його прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними.

Частиною першою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової заяви.

Відповідно до статті 15 вказаного Кодексу мова адміністративного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України від 3 липня 2012 року № 5029-VI «Про засади державної мовної політики» (далі - Закон № 5029-VI) сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Статтею 10 Конституції України та статтею 6 Закону № 5029-VI визначено, що державною мовою України є українська мова. Проте, позовна заява ОСОБА_1 викладена не українською мовою, а російською, що свідчить про її невідповідність нормам права.

Таким чином, позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 15, 105, 106, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

ОСОБА_1 необхідно привести позовні вимоги у відповідність до вимог статей 15, 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху з наданням строку, достатнього для усунення недоліків.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування ухвали від 06 листопада 2017 року № 4587/0/18-17 залишити без руху.

Надати позивачеві строк до 18 грудня 2017 року для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Роз'яснити ОСОБА_1, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного

суду України М.М. Заїка