Справа № 243/7408/17
Суддя: Бікезіна О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 243/7408/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2017 року м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря Плаксіної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання бездіяльності та рішення протиправними, зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 17.08.2017 року звернулася до Слов"янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання бездіяльності та рішення щодо припинення виплати пенсії протиправними, зобов"язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позивних вимог зазначила, що з 1997 року здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, яке видане Пенсійним фондом України 05.08.2010 року. З 1997 року по липень 2014 року позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Горлівки. З жовтня 2014 року в зв"язку з проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа, стала на облік до Управління Пенсійного фонду в м. Красний Лиман Донецької області, де отримувала пенсію до квітня 2017 року. Потім пенсійні виплати на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк припинилися з невідомих їй причин.

Вважає, що підстав для припинення виплати пенсії не має, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі: визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Кроасний Лиман Донецької області, яка полягає в невиплаті, починаючи з квітня 2017 року пенсії; визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в м. Красний Лиман Донецької області про припинення виплати пенсії; зобов"язати відповідача поновити виплату пенсії, нарахувати пенсію та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з квітня 2017 року включно, а також утриматися від подальшого припинення виплати пенсії.

Ухвалою Слов"янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року на підставі клопотання представника позивача ОСОБА_2 адміністративну справу направлено для розгляду за підсудністю Краснолиманському міському суду Донецької області.

До Краснолиманського міського суду Донецької області справа надійшла 18 жовтня 2017 року.

Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області Шаньшиної М.В. від 20 жовтня 2017 року справу було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

16 листопада 2017 року відповідно до Розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, які перебувають у провадженні судді Шаньшиної М.В., № 123 від 16.11.2017 року адміністративна справа № 243/7408/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання бездіяльності та рішення протиправними, зобов"язання вчинити певні дії розподілена судді Бікезіній О.В. згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи. Справу призначено до розгляду 27 листопада 2017 року.

27 листопада 2017 року в судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не прибули, надали суду заяву щодо розгляду справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 8).

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 52), в судове засідання не прибув. Однак, надав суду письмове заперечення проти позовних вимог (а.с.38-39), в якому зазначив, що позивач ОСОБА_1 дійсно перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області, отримувала пенсію як внутрішньо переміщена особа.

Виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій, регулюються постановою КМУ № 595 від 07.11.2014 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам, організаціям Донецької та Луганської областей», Постановою КМУ №509 від 01.10.2014 «Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ», постановою КМУ №365 від 08.06.2016 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ №136 від 18.02.2016 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації...» та деякими іншими. Враховуючи вищевказані постанови, виплата пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року була призупинена. Для подальшого поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно було звернутися до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області особисто та надати необхідні документи (заяву, паспорт та його копію, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та її копію, довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та її копію, пенсійне посвідчення та його копію, заяву про перерахування сум пенсії на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк").

Позивач у визначеному законом порядку не вживав заходів, спрямованих на отримання належної їй суми пенсійних виплат, в зв"язку з чим не змогла отримати вказані виплати. Доказів тому, що ОСОБА_1 була позбавлена права та можливості реалізувати своє право на пенсійне забезбечення, позивачем не надано. Отже, порушення її прав не встановлено, а тому відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об"єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 30.06.2016 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу м. Лиман Донецької області (а. с. 5 зворот).

Згідно довідки про розмір призначеної і фактично виплаченої пенсії, виданої 01 вересня 2017 року УПФ України в м. Красний Лиман Донецької області, ОСОБА_1 з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку в УПФ України м. Красний Лиман Донецької області та отримувала пенсійні виплати. Пенсія позивачу була виплачена по березень місяць 2017 року включно (а.с.40).

З письмових заперечень відповідача конкретної причини "зупинення" виплати пенсії позивачу не зазначено, містяться лише посилання на Постанови КМУ, що регулюють виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій (а.с.38-39).

Згідно інформації, наданої Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання/перебування відсутня. За даними Держприкордонслужби внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 на території України не з"являлася. Довідка від 30.06.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої на ім"я ОСОБА_1, була скасована рішенням комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Лиманської міської ради від 14 липня 2017 року за № 52 та передана до архіву 17 липня 2017 року (а.с. 56 ).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з квітня 2017 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01 квітня 2017 року.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст. 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з квітня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову відповідач не довів правомірність своїх дій щодо припинення виплати пенсії позивачеві.

Позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність УПФ України в м. Красний Лиман Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 квітня 2017 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не допустив бездіяльність, а навпаки вчинив дії шляхом припинення нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З врахуванням викладеного, суд визнає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, оскільки саме такий спосіб захисту сприяє відновленню порушеного права позивача на отримання сум призначеної пенсії, яка є власністю позивача.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії позивачеві та виплатити заборгованість з квітня 2017 року підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01 квітня 2017 року, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області про припинення виплати пенсії не підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про зобовязання відповідача утриматись від подальшого припинення виплати пенсії, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки заявлені до суду за відсутності порушених прав позивача, тобто на майбутнє.

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору (ухвалою від 18.08.2017 року), та відповідно до п. 18 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його територіальні органи, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або поза бюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись Конституцією України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.2, 6-12, 17-18, 41, 69-71, 79, 86, 94, 122-128, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_2, з 01 квітня 2017 року на той же банківський рахунок, на який пенсія їй перераховувалась до березня 2017 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя -