Справа № 304/1284/17
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/1284/17
Провадження № 2-а/304/44/2017
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2017 року м. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді Чепурнова В. О.,
при секретарі Гавій Л.В.,
за участі представника відповідача Моняк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -
позивач ОСОБА_1 , як суддя у відставці, звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті йому щомісячного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді час проходження строкової військової служби, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строку роботи на посадах слідчого, старшого слідчого. У зв`язку з цим, також просить скасувати рішення відповідача № 10 «Про результати розгляду заяви» від 06 листопада 2017 року про відмову включення до стажу роботи судді цього стажу роботи, зобов`язати Перечинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати йому до стажу роботи який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час проходження строкової військової служби 1рік 11 місяців 27 днів, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців та час роботи на посадах слідчого, старшого слідчого 3 роки 1 місяць, зобов`язавши відповідача провести перерахунок та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум. Свої вимоги обґрунтовує тим, що указом Президента України № 856/97 від 19 серпня 1997 року його призначено на посаду судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області строком на п`ять років та наказом в. о. начальника управління юстиції в Закарпатській області № 211/07-7 від 01 вересня 1997 року зараховано в штат цього суду. В подальшому відповідно до Постанови Верховної Ради України № 107-IV від 11 липня 2002 року його було обрано на посаду судді цього ж суду безстроково. У вересні 2017 року він подав заяву до Вищої ради правосуддя про звільнення з посади судді у зв`язку з відставкою. Рішенням Вищої ради правосуддя № 3056/0/15-17 від 29 вересня 2017 року його було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Цього ж дня наказом голови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області № 42/2 від 04 жовтня 2017 року відраховано зі штату суду. 09 жовтня 2017 року позивач звернувся до Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З 05 жовтня 2017 року відповідачем призначено довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди. 26 жовтня 2017 року він подав до відповідача заяву про зарахування до стажу роботи судді зазначеної вище трудової діяльності, однак рішенням відповідача № 10 від 06 листопада 2017 року з посиланням на п. 25 Розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-7 з послідуючими змінами та доповненнями йому було відмовлено і взято до уваги суто стаж роботи на посаді судді.
У судове засідання позивач не з`явився, у поданій заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні просила у позові відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання 22.12.2016 року і на цей час діяла норма статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-7, за якою зарахування іншої діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку не передбачено. Крім цього, зауважила, що Указ Президента України від 03 вересня 2005 року, яким визначався порядок зарахування до стажу роботи на посаді судді половину періоду навчання та період проходження військової служби втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01 грудня 2010 року. Щодо стажу роботи на посадах слідчого, старшого слідчого своєї позиції не висказала.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що указом Президента України № 856/97 від 19 серпня 1997 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області строком на п`ять років. Наказом в. о. начальника управління юстиції в Закарпатській області № 211/07-7 від 01 вересня 1997 року зараховано в штат цього суду. В подальшому відповідно до Постанови Верховної Ради України № 107-IV від 11 липня 2002 року його було обрано на посаду судді цього ж суду безстроково.
У вересні 2017 року позивач подав заяву до Вищої ради правосуддя про звільнення з посади судді у зв`язку з відставкою. Рішенням Вищої ради правосуддя № 3056/0/15-17 від 29 вересня 2017 року його було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Цього ж дня наказом голови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області № 42/2 від 04 жовтня 2017 року відраховано зі штату суду.
26 жовтня 2017 року позивач подав до Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області заяву про зарахування до стажу роботи судді час проходження строкової військової служби, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті та строк роботи на посадах слідчого, старшого слідчого.
Рішенням відповідача № 10 від 06 листопада 2017 року з посиланням на п. 25 Розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-7 з послідуючими змінами та доповненнями йому було відмовлено і взято до уваги суто стаж роботи на посаді судді.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 116 ч. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII, суддя який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку.

Частиною 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону передбачено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач був призначений на посаду судді Великоберезнянського районного суду 01 вересня 1997 року. Станом на цей час діяло законодавство, що включало в стаж роботи на посаді судді проходження позивачем строкової військової служби. Відповідно до ч. ч.1, 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, час проходження строкової військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Позивач проходив військову службу з 07 травня 1974 року по 03 травня 1976 року, що становить 1 рік 11 місяців 27 днів, що підтверджено копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 29 квітня 1974 року та копією довідки ТВО військового комісара Великоберезнянського військового комісаріату № 1123 від 21 червня 2017 року (а. с. 39, 40, 41).

Відповідно до абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (дане положення до 2008 року було передбачено в указі Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»). Позивач навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1976 року по 01 липня 1980 року позивач, що підтверджено копією диплому НОМЕР_2 від 27 червня 1980 року, реєстраційний № 215 (а. с. 42). Половина стажу навчання становить 1 рік 11 місяців.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Позивач працював на посадах слідчого, старшого слідчого Великоберезнянського районного відділу внутрішніх справ УВС Закарпатської області з 01 серпня 1980 року по 01 вересня 1983 року, що становить 3 роки 1 місяць, що підтверджено записами під № № 8 та 9 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 10 травня 1976 року та копією довідки ГУ МВС України в Закарпатській області № 2/1512 від 24 квітня 2009 року (а. с. 21, 24, 43).

Крім того, безпосередній стаж роботи позивача на посаді судді становить 20 років 1 місяць 4 дні, що підтверджено розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,виданим Великоберезнянським районним судом від 05 жовтня 2017 року № 01-17/18/2017 (а. с. 38).

Зазначений розрахунок є обов`язковим додатком до Порядку надання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами пенсійного фонду України (Постанова правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25 січня 2008 року) і не підлягає правовій рецензії зі сторони Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді та прирівняного до нього стажу, з урахуванням вищенаведеного становить рівно 27 років.

Враховуючи наведене відповідач неправильно обрахував трудовий стаж судді, від чого залежить розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тим самим невірно застосував матеріальний закон.

Питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульоване ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року.

Разом з тим, абз. 1 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону містить застереження, відповідно до якого, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами оцінювання.

Позивач кваліфікаційного оцінювання не проходив.

А тому, в абз. 2 цього пункту міститься припис, за змістом якого, в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді.

Відтак, відмову відповідача зарахувати до стажу роботи судді час строкової військової служби, половину часу навчання та роботу на посаді слідчого, старшого слідчого та відмову перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди є протиправними і такими, що порушують конституційне право позивача на отримання відповідного грошового утримання.

Відмова в перерахунку й виплаті щомісячного довічного грошового утримання також порушує положення Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, а також суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини в контексті дотримання принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, в справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с.21, п.31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

В межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Maltazan and Others v. Germany»). Водночас згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі стосовно законних очікувань щодо ефективного здійснення свого «права власності», а саме у виплаті щомісячного довічного грошового утримання відповідного розміру, підлягає застосуванню для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо призначення, нарахування й виплати зазначеного утримання в майбутньому як складової частини власності позивача.

Доводи представника відповідача про невизнання позову в повному обсязі ґрунтуються на невірній даті виходу позивача у відставку та не з урахуванням внесених законодавцем доповнень у виді ч. 4 до п. 34 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 січня 2017 року. Щодо втрати чинності Постанови Кабінету Міністрів від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», суд виходить з наступного.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні незалежність і недоторканність суддів.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначено: «Незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади: забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки, таке трактування відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» звужує права позивача, то і відповідно не може бути прийняте до уваги.

Крім цього, п. 11 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-6 від 07.07.2010 року з послідуючим змінами та доповненнями, містить положення тотожне порядку обрахування стажу судді перенесене до ч. 4 п. 34 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VII.

Законодавець не пов`язує втрату чинності постанови Кабінету Міністрів України з обрахуванням стажу судді, а її дію на момент призначення, обрання судді на посаду.

Керуючись ст. ст. 19, 22,58, 62, 126 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 3, 17, 18, 70, 71, 86, 159-163, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов ОСОБА_1 до Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задовольнити.

Визнати дії Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді час проходження строкової військової служби, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строку роботи на посадах слідчого, старшого слідчого протиправними.

Рішення Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області № 10 «Про результати розгляду заяви ОСОБА_1 » від 06 листопада 2017 року про відмову включення до стажу роботи судді час проходження строкової військової служби, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строку роботи на посадах слідчого, старшого слідчого скасувати.

Зобов`язати Перечинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час проходження строкової військової служби 1 (один) рік 11 місяців 27 днів, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців та час роботи на посадах слідчого, старшого слідчого 3 роки 1 місяць.

Зобов`язати Перечинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області провести та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:Чепурнов В. О.