Справа № 541/1388/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р.Справа № 541/1388/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

30 червня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії відповідача ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі пенсійний орган, Миргородське ОУПФУ) щодо припинення виплати пенсії та просить зобовязати відповідача поновити з 01 січня 2017 року виплату раніш призначеної пенсії.

Позивач зазначає, що у 2014 році він змушений був залишити своє місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструватися як внутрішньо переміщена особа (далі - ВПО) у м. Миргороді по вулиці Старосвітській, № 7/12. Потім (з 2015 року) переїхати проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 21 квітня 2016 року місце його проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

19 жовтня 2015 року йому було видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, відповідно до якого призначено пенсію по інвалідності, яку виплачували по місцю фактичного проживання до 01 січня 2017 року.

У відповідь на звернення щодо причин припинення виплати раніш призначеної пенсії, відповідач повідомив про можливість відновлення пенсійних виплат після реєстрації в Єдиній базі даних переміщених осіб та надання до пенсійного органу відповідної довідки.

Позивач вважає що він, як і будь який громадянин України, має право отримувати пенсію по інвалідності на загальних підставах в установленому для цього законом порядку.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений в повному обсязі.

Судове рішення вмотивовано тим, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 січня 2017 року було повязане саме з перевіркою інформації щодо реєстрації позивача в Єдиній базі даних переміщених осіб, обґрунтоване не наданням останнім довідки про взяття на облік ВПО, чим відповідачем проігнороване право позивача на отримання пенсії на загальних підставах.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Миргородське ОУПФУ, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду від 23 жовтня 2017 року та прийняти нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені адміністративного позову.

За приписами ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень ст. 200 КАС України задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (абз. 1 ст. 46).

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (абз. 2 ст. 46).

Преамбулою Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № № 1058-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За приписами ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч. 1 ст. 5).

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (ч. 2 ст. 5).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (серії ААИ № 2843213), виданого Пенсійним фондом України 19 жовтня 2015 року, є отримувачем державної пенсії по інвалідності, призначеної на умовах Закону № 1058-IV, номер особового рахунку 150557/1636 /а.с. 9/.

Також судом установлено, що з жовтня 2015 року позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в пенсійному органі, а з 01 січня 2017 року відповідач припинив здійснення пенсійних виплат позивачу.

Підстави припинення виплати пенсії регламентовані ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV.

Так, ч. 1 ст. 49 цього Закону визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року N 25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Погоджуючись із загальним висновком суду про обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_2, колегія суддів зазначає, що судам першої та апеляційної інстанцій відповідачем не надано доказів, які б посвідчували ту обставину, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу слугувало відповідне рішення пенсійного органу.

Частиною 3 ст. 2 КАС України установлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведене дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що оскаржувані позивачем ОСОБА_2 дії ОСОБА_1 ОУПФУ про припинення виплати пенсії вчинені відповідачем не у спосіб, що передбачений ст. 49 Закону № 1058-IV, а відтак є протиправними.

Доводи апеляційної скарги зазначені висновки не спростують.

Колегія суддів зауважує, що рішення пенсійного органу у випадках, передбачених законодавством, повинно бути оформлено у паперовій формі та містити відомості не тільки про дату його прийняття, номер рішення, прізвища, імя, по батькові особи, що його приймає, тощо, а і вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою, в даному випадку, для прийняття рішення про припинення виплати пенсії, з обовязковим посиланням на Закони України та інші підзаконні акти, якими зазначена особа керувалась при його прийнятті.

Оскільки судами установлено, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідач не приймав, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки, наведеного скаржником в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права відповідає положенням ч. 4 ст. 105, ч. 2 ст. 162 КАС України.

Згідно із ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 2). Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 200).

Підстави, передбачені ст. 94 КАС України для розподілу судових витрат, відсутні.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 94, 41 ч. 1, 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений і підписаний 27 листопада 2017 року.