Справа № 754/9526/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/9526/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В. Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 12.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12.10.2017 позов задоволено.

Визнано протиправною відмову у проведенні ОСОБА_3 перерахунку та виплаті пенсії відповідно до вимог ч. 3 ст. 46 Конституції України на рівні, не нижчому прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з 31.03.2017.

Зобов'язано здійснити ОСОБА_3 перерахунок та провести виплату пенсії відповідно до вимог ч. 3 ст. 46 Конституції України на рівні, не нижчому прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з 31.03.2017, з урахуванням виплачених раніше сум.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частинами 1 та 3 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 24.03.2014 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, яку обчислено з урахуванням страхового стажу 31 рік 9 місяців 28 днів та заробітної плати в розмірі 3 068,53 грн.

31.03.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання інформації щодо нарахування пенсії, та просила вказати чи дотримано вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при розрахунку/перерахунку пенсії за віком з моменту її призначення по день звернення.

06.04.2017 Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві надано відповідь № 5722/09/І-546, якою вказано, що розмір пенсії позивачки станом на 31.03.2017 року становив 1 128,57 грн. та повідомлено, що розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству України та документам пенсійної справи.

10.05.2017 позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплату пенсії у зв'язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у травні й грудні 2016 року та травні 2017 року відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст. 28, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік», Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік».

Листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №8220/09/І-546/1 від 26.05.2017 відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки згідно документів пенсійної справи розмір пенсії відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: при проведенні перерахунків розмір пенсії підвищувався, а саме збільшувалася доплата за понаднормативний стаж, згідно встановлених розмірів прожиткового мінімуму, розмір її пенсії станом на травень 2017 року становив 1 129,12 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 265 визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Зазначена адресна допомога надавалась позивачці до 01.05.2016, оскільки у зв'язку із підвищенням розміру прожиткового мінімуму пенсія позивачки почала перевищувати встановлений Постановою № 265 розмір 949 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено з 01.05.2017 - 1312 грн.

Як вказано вище, ст.46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Крім того, приписами ст. 2, 6, 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» мінімальний розмір пенсії за віком і мінімальний розмір заробітної плати віднесені до основних соціальних гарантій і не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму доходів громадян.

Суд першої інстанції вірно вказав, що у разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який затверджується законом про Державний бюджет України, відповідач зобов'язаний призначити та виплачувати позивачу пенсію у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як зазначено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» оскільки Конституція України, як зазначено у статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Так, згідно із частинами 1, 3 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відтак, судами обох інстанції встановлено, що всупереч вимог Конституції України, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та Закону України «Про прожитковий мінімум», згідно яких мінімальний розмір пенсії встановлюється не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідач неправомірно відмовив позивачці в перерахунку пенсії.

Приписами ч.1 ст.195 КАС України, зокрема, передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, всупереч вказаних положень не довів обґрунтованість підстав для задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 186, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, постанову Деснянського районного суду міста Києва від 12.10.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 27.11.2017)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Г.В. Земляна

Суддя: Є.О. Сорочко