Справа № 826/3683/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 826/3683/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Семенець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, бездіяльності та рішення і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (далі - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними договору банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980, укладеного між позивачем і ПАТ «Радикал Банк», та операцій з внесення і перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання зазначеного договору;

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Радикал Банк», за договором банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980 за рахунок коштів Фонду;

- зобов'язання Уповноваженої особи включити дані позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Радикал Банк», за рахунок Фонду за договором банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980, укладеним з ПАТ «Радикал Банк»;

- зобов'язання Фонду відшкодувати позивачу кошти в розмірі 200 000,00 грн. за його вкладом за договором банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980, укладеним з ПАТ «Радикал Банк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2017 року позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії та визнано протиправним і скасовано наказ Уповноваженої особи від 09.11.2015 р. № 204 в частині щодо правочину (транзакції) від 09.07.2015 р. з перерахування коштів на суму 200000,00 грн. на рахунок позивача; визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Радикал Банк» за договором банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980 за рахунок Фонду, та зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію про позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980 за рахунок Фонду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач - Уповноважена особа подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, так як, на його думку, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.07.2015 р. між позивачем і ПАТ «Радикал Банк» укладено договір банківського рахунку «Ощадний» від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980.

На підставі зазначеного договору позивачу Банком відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1.

09.07.2015 р. позивачем на вказаний рахунок було внесено кошти в розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується банківською квитанцією від 09.07.2015 р. № 9871 та відповідною випискою по особовому рахунку.

09.07.2015 р. правлінням НБУ було прийнято постанову № 452/БТ «Про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.07.2015 р. № 130 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк», яким у Банку з 10.07.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку ОСОБА_7.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 30.09.2015 р. № 178 змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Радикал Банк», та призначено з 01.10.2015 р. Савельєву Анну Миколаївну.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.10.2015 р. № 184 було продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» та повноважень Уповноваженої особи Фонду Савельєвої А.М. до 09.11.2015 р. включно.

09.11.2015 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» Савельєвою А.М. винесено наказ № 204 «Про визнання правочинів нікчемними».

09.11.2015 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».

На виконання зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.11.2015 р. № 203, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Листом від 17.12.2015 р. № 4958/15 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєва А.М. повідомила позивача, що відповідно до положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин від 09.07.2015 р., вчинений (укладений) між нею та Банком, а саме: трансакція ПАТ «Радикал Банк» щодо перерахування на користь позивача грошової суми з призначенням платежу «Поповнення рахунку клієнта власними коштами» на суму 200 000,00 грн., є нікчемним.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача-1 щодо визнання нікчемним правочину від 09.07.2015 р., неправомірним наказ в цій частині і бездіяльність відповідачів щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та до відповідного загального реєстру вкладників, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено наявності правових підстав для визнання правочину, укладеного між позивачем і Банком, нікчемним та/або для не включення позивача до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Радикал Банк».

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 4452-VI), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14 (далі - Положення № 14), Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 (далі - Інструкція № 492).

При цьому, колегія суддів зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою державною установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані ним повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів на підставі та у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на це, виниклий спір є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в рішеннях від 27.04.2017 р. по справам №№ 21-3143а16, 21-2397а16, та відповідає висновкам Вищого адміністративного суду України (ухвала ВАСУ від 27.04.2017 р. № К/800/26956/16).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У ч. 1 ст. 26, ч. 1-3, 5-6 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частинами 2, 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до п.п. 3-6 розділу ІІІ Положення № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

У п.п. 2, 4, 6 розділу IV Положення № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для включення особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), є наявність у неї права на відповідний вклад, що має підтверджуватись банківським документом.

При цьому, єдиною та необхідною умовою для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними і, відповідно, не включення осіб (клієнтів банку), що їх уклали до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є наявність хоча б однієї правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Разом з тим, слід враховувати, що перелік правових підстав для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними, закріплений у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 826/23915/15.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що внесення (зарахування) коштів 200000,00 грн. на поточний рахунок позивача, відкритий ПАТ «Радикал Банк» на підставі укладеного з ним договору банківського рахунку від 09.07.2015 р. № 18348/П-1-980, підтверджується відповідною банківською квитанцією та випискою по особовому рахунку позивача.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, зазначена транзакція була визнана нікчемною Уповноваженою особою ФГВФО на підставі ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, однак, такі висновки відповідача-1 засновані на припущеннях і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 70 КАС України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що умови договору, укладеного між позивачем і Банком, є типовими, з них не вбачається, які саме пільги або переваги отримав або міг би отримати позивач, і відповідачі не довели спрямованості даного договору та/або вищевказаного правочину (транзакції) на порушення прав, свобод особи або держави, на незаконне заволодіння майном.

Водночас, рішення суду, відповідно до ст. 159 КАС України, повинно бути законним і обґрунтованим, а отже в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Аналогічний правовий підхід застосовано Вищим адміністративним судом України при постановленні ухвали від 16 травня 2017 року у справі № 820/11771/15.

Доводи апелянта про те, що законодавство покладає на нього обов'язок здійснити перевірку правочинів вкладників Банку, не спростовують вчинення ним протиправних дій щодо визнання нікчемним правочину з внесення коштів на рахунок позивача та допущення ним протиправної бездіяльності щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Більш того, системний аналіз викладених правових норм у контексті з іншими приписами Закону № 4452-VI надає підстави стверджувати, що Уповноважена особа зобов'язана реалізувати надані їй повноваження, зокрема щодо перевірки правочинів та визнання їх нікчемними, з дотриманням вимог законодавства, діючи при цьому добросовісно, розсудливо та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин.

При цьому, посилання апелянта на те, що надходження коштів на рахунок позивача було здійснено шляхом «дроблення» великого депозиту інших клієнтів, що працівником банку (касиром) одночасно було вчинено 8 транзакцій, що спірна транзакція спрямована виключно на документальне оформлення підстав отримання гарантованих виплат від Фонду, а також на те, що Уповноважена особа звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення посадовими особами Банку та іншими не встановленими особами дій, які містять ознаки злочину, за якою зареєстровано відповідне кримінальне провадження, не підтверджують протиправності дій безпосередньо позивача щодо внесення коштів на його рахунок та/або відсутності в нього статусу вкладника ПАТ «Радикал Банк».

Більш того, з витягу реєстрації в операційній системі АБС Б2 операцій по відкриттю рахунків клієнтів протягом операційного дня 09.07.2015 р., наданого суду самим же апелянтом, вбачається, що спірна транзакція по рахунку позивача здійснена у вказану дату о 12:21 год. і оператором, обслуговуючим таку транзакцію, не вчинялися миттєва інші операції, а були проведені найближчі у часі лише о 12:12 год. та 12:27 год. /Т.1 а.с.198/, що також спростовує наведені доводи апелянта.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що квитанцією Банку від 09.07.2015 р. № 9871 /Т.1 а.с.14/ підтверджується факт внесення особисто позивачем на його рахунок коштів в розмірі 200 000,00 грн.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не було надано суду жодного рішення у кримінальній справі, яке б підтверджувало обставини, на які він посилається, і такі обставини не є безпосередньо правовою підставою у розумінні ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI для визнання правочину нікчемним.

Натомість, апеляційним судом було встановлено таке кримінальне провадження на теперішній час триває.

Водночас, у рішенні від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

З огляду на це, твердження апелянта про те, що на кануні введення Тимчасової адміністрації частини залишку коштів з рахунків клієнтів Банку ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були фіктивно відображені на рахунку позивача, а його дії, направлені на отримання переваг і пільг, видаються голослівними та за відсутності належних і необхідних доказів не надають достатніх правових підстав для визнання правочину з внесення коштів на рахунок позивача нікчемним.

Посилання апелянта на те, що позивач звертався з вимогою щодо включення його до реєстру кредиторів, не є предметом спірних правовідносин у цій справі та не спростовують протиправності невизнання Уповноваженою особою за ним статусу вкладника банку в розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI та безпідставності невнесення його до відповідного переліку вкладників.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, позивача не було внесено до переліку вкладників саме через визнання нікчемним правочину з внесення коштів на його рахунок, а не у зв'язку з акцептом його вимог як кредитора, на підтвердження чого, окрім іншого, апелянтом не надано суду жодних доказів. Саме через невнесення позивача до вказаного переліку й виник даний судовий спір.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності оскаржуваних дій, бездіяльності та наказу у частині, що стосується позивача.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосування судом першої інстанції положень ст. 11 КАС України, та здійснення ним виходу за межі позовних вимог шляхом задоволення їх саме в обраний спосіб відповідає вимогам Закону № 4452-VI, Положенню № 14 та завданням адміністративного судочинства, що регламентовані статтею 2 КАС України, та забезпечує повний і всебічний захист порушеного права позивача, а отже, є доцільним та необхідним в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, згідно з вимогами ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції в іншій частині - щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог, оскільки, внесення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб інформації до загального реєстру вкладників належить до його дискреційних повноважень, які можуть бути ним реалізовані лише після отримання відомостей про позивача як вкладника від Уповноваженої особи, та в даному випадку здійснені ним ще не були, а отже, такі позовні вимоги є передчасними. Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та рішення відповідача-2, а також щодо зобов'язання відповідача-1 внести позивача до повного переліку вкладників, а не подати додаткову інформацію Фонду, як було правильно вирішено судом першої інстанції, не є належним способом захисту порушених прав та інтересів у цій справі.

Враховуючи вищевикладене судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, згідно зі ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 29 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: