Справа № 815/2374/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2374/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

за участю секретаря - Сидорівського С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі Позивач або ОСОБА_1В.) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі Відповідач або ДПІ у Суворовському районі м. Одеси) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси № від 13.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в період з 16.05.2016 року по 20.05.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси була проведена документальна невиїзна позапланова перевірка з питань декларування отриманих доходів від Філії Одеського обласного управління ПАТ Дельта Банк, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки від 27.05.2016 року №1730/15-54-13-04/НОМЕР_1 (далі Акт перевірки). На підставі вказаного Акту перевірки Відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.06.2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1419586,65 грн. за основним платежем та нараховано штрафні санкції у розмірі 355066,66 грн.

Позивач зазначає, що Відповідачем було порушено порядок проведення перевірки, а саме в порушення п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України (далі ПК України) , Позивачу не була надіслана копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а згідно Постанови Верховного суду України № 21-425а14 від 27.01.2015 року невиконання вимог п.79.2 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Крім того, на думку Позивача, Відповідачем при встановленні факту порушення вимог податкового законодавства не була врахована правова природа додаткового блага в розумінні ПК України, а саме не враховано той факт, що укладення Позивачем додаткової угоди №3 від 30.05.2014 року не призвело до збільшення загального майнового стану Позивача та збільшення його активів. Позивачем також було зазначено, що сума заборгованості, яка є предметом додаткової угоди №3 від 30.05.2014 року, включає серед іншого нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкцій тощо, які не є додатковим благом в розумінні ст.164 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у звязку з чим звернувся до суду.

В судовому засіданні 24.10.2017 року представник Позивача підтримав адміністративний позов в повному обсязі з підстав, зазначених в адміністративному позові та письмових поясненнях (а.с. 54-55). Так, в судовому засіданні представником Позивача було зазначено, що як вбачається зі змісту ОСОБА_2 угоди №3 від 30.05.2014 року, до договору про надання споживчого кредиту №1918-08 ПОУ Н від 13.10.2006 року сторони дійшли згоди про зміну валюти заборгованості, яка включала в себе заборгованість з повернення кредиту та сплати інших плат за Договором, розмір якої складав 807226,80 Франків з франків в гривні. Сума заборгованості в гривнях таким чином склала 10571942,65 грн. Сума прощеного боргу відповідно до умов укладеної додаткової угоди складає суму у гривнях 8351942,65 грн., що еквівалентно сумі у швейцарських франках на дату прощення боргу 636239,25 франків. Відповідно до змісту ОСОБА_2 угоди №2 від 26.03.2009 року до Кредитного договору від 13.10.2006 року було змінено схему погашення кредиту, залишок заборгованості станом на 26.03.2009 року був зафіксований у розмірі 614651,55 швейцарських франка. Таким чином, станом на 26.03.2006 року залишок заборгованості був меншим ніж сума прощеного боргу станом на 31.05.2014 року. З моменту укладення ОСОБА_2 договору №2 Позивачем сплачувались платежі на загальну суму 70728,84 швейцарських франка, вказана сума мала зараховуватись на погашення планових платежів (тіла кредиту та відсотків), що у свою чергу зменшувало залишок тіла кредиту. Разом з тим, вирахувати структуру залишку заборгованості є неможливим, оскільки Позивачу невідомо в який спосіб банк зараховував сплачені кошти. На думку Позивача, вказані обставини мали бути зясовані Відповідачем при проведенні перевірки Позивача, в тому числі шляхом зустрічної звірки. Окрім того, через неповідомлення Відповідачем Позивача про призначення та проведення перевірки, останній не мав можливості надати наявні у нього додаткові угоди та квитанції на підтвердження вказаної позиції. Крім того, на думку Позивача, сума у розмірі 2200000,00 грн. відповідно до умов ОСОБА_2 угоди була сплачена в якості погашення саме тіла кредиту, а не інших плат, до яких слід віднести відсотки за користування кредитом та/або штрафні санкції.

В судовому засіданні 24.10.2017 року представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 99-102). Так, в судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що в період з 16.05.2016 року по 20.05.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси була проведена документальна невиїзна позапланова перевірка з питань декларування отриманих доходів від Філії Одеського обласного управління ПАТ Дельта Банк, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки від 27.05.2016 року №1730/15-54-13-04/НОМЕР_1. На підставі вказаного акту перевірки Відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.06.2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1419586,65 грн. за основним платежем та нараховано штрафні санкції у розмірі 355066,66 грн. Вказаним актом перевірки та податковим повідомленням-рішенням були встановлені порушення Позивачем п.п. 49.18.4. п. 49.18. ст. 49, пп. 176.1. ст. 176 та п. 179.1. ст. 179 ПК України, а саме отримання доходу у вигляді додаткового блага за ознакою 26 у розмірі 8351942,65 грн. - прощення (анулювання) боргу за кредитним договором з ПАТ «Дельта Банк». Згідно відомостей про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб отриманих з ЦБ ДРФО за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, відображених ПАТ «Дельта Банк», , у податковому розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за 2-й квартал 2014 року, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді додаткового блага «за ознакою 126», у розмірі 8351942.65 грн. а саме прощення (анулювання) боргу за кредитним договором, але податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси не надала. Посилаючись на положення ПК України, Відповідач зазначає що Позивачем обовязок щодо відображення даних у податкових деклараціях не було виконано, податкове зобовязання не було визначено та не сплачено до бюджету, а отже на думку Відповідача оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято правомірно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом було встановлено наступне.

13.10.2006 року Позивачем з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №1918-08 ПОУ Н, за яким Позивачу було надано грошові кошти в іноземній валюті 720604,00 швейцарських франка, що складало еквівалент 2862223,23 гривні (а.с. 7-15).

26.03.2009 року Позивачем було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору №1918-08 ПОУ Н від 13.10.2006 року (а.с. 56-58). Відповідно до змісту ОСОБА_2 угоди №2 від 26.03.2009 року до Кредитного договору від 13.10.2006 року та графіку погашення кредиту було змінено схему погашення кредиту, залишок заборгованості станом на 26.03.2009 року був зафіксований у розмірі 614651,55 швейцарських франка (а.с. 59-65). Судом було встановлено, що Позивачем за умовами кредитного договору та ОСОБА_2 угоди здійснювався перерахунок коштів для погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору, що підтверджується квитанціями погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору №853 (а.с. 68-75).

30.05.2014 року Позивачем було укладено ОСОБА_2 договір №3 до кредитного договору №1918-08 ПОУ Н від 13.10.2006 року (а.с. 66-67). Зі змісту ОСОБА_2 договору №3 від 30.05.2014 року до договору про надання споживчого кредиту №1918-08 ПОУ Н від 13.10.2006 року вбачається, що сторони дійшли згоди про зміну валюти заборгованості. яка включала в себе заборгованість з повернення кредиту та сплати інших плат за Договором розмір якої складав 807226,80 Франків з франків в гривні. Сума заборгованості в гривнях таким чином склала 10571942,65 грн. Також відповідно до умов вищевказаного додаткового договору, Позивач був зобов'язаний сплатити заборгованість ПАТ Дельта Банк у розмірі не меншої суми у гривнях, еквівалентної 200000,00 доларів США за готівковим курсом на дату оплати. Сума прощеного боргу відповідно до умов укладеної додаткової угоди склала суму 8351942,65 грн. (а.с 16-17). Позивачем на виконання умов договору 30.05.2014 року було сплачено 2220000,00 грн. (а.с.12).

Згідно відомостей про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб отриманих з ЦБ ДРФО за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, відображених ПАТ «Дельта Банк», , у податковому розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за 2-й квартал 2014 року, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді додаткового блага «за ознакою 126», у розмірі 8351942.65 грн. а саме прощення (анулювання) боргу за кредитним договором (а.с. 121).

Відповідачем до ПАТ «Дельта Банк» було надіслано лист №2587/15-54-17-04 від 13.05.2015 року з проханням надати інформацію та її документальне підтвердження щодо повідомлення Позивача про анулювання прощеного боргу (а.с. 122).

Листом ПАТ «Дельта Банк» за вих. №2542 від 29.05.2015 року Відповідача було повідомлено, що на підставі укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та Позивачем ОСОБА_2 договору №3 від 30.05.2014 року, Банком було анульовано ОСОБА_1 частину кредитної заборгованості у розмірі 8351942,65 грн. та відповідно відображено в податковому розрахунку № 1ДФ (а.с. 123-125).

Відповідно до ОСОБА_3 ДПІ у Суворовському районі м. Одеси №266 від 29.04.2016 року та Повідомлення від 29.04.2016 року було призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань декларування отриманих доходів від ПАТ «Дельта банк», повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, контроль за дотриманням якого покладений на органи державної податкової служби (а.с. 126-127).

В період з 16.05.2016 року по 20.05.2016 року Відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань декларування отриманих доходів від філії Одеського обласного управління ПАТ Дельта Банк, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено Акт перевірки №1730/15-54-13-04/НОМЕР_1 від 27.05.2016 року. Відповідно до висновків Акту перевірки Відповідачем було встановлено порушення Позивачем пункту 164.1 та пункту 164.2 статті 164, п. 167.1 ст.167, ст. 168 ПК України, внаслідок чого Позивачем занижено суму податку на доходи фізичних осіб, у звязку з чим донарахуванню підлягає 1419586,65 грн. податку на доходи фізичних осіб (а.с.130-137).

24.05.2016 року Відповідачем був направлений лист №4646/С/15-54-13-04 від 20.05.2016 року, яким було повідомлено про закінчення проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та запрошено Позивача для отримання Акту документальної позапланової невиїзної перевірки 27.05.2016 року (а.с. 128).

27.05.2017 року, у звязку з неприбуттям Позивача для отримання Акту перевірки , відповідачем було складено Акт відмови від підпису №178/15-54-13-04/НОМЕР_1 від 27.05.2017 року (а.с. 138). Листом №4719/Е/15-54-13-04 від 27.05.2016 року Відповідачем було направлено Позивачу ОСОБА_4 перевірки (а.с. 129).

13.06.2016 року на підставі Акту перевірки Відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб ( а.с. 24).

Зі змісту вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається, що Відповідачем були встановлені порушення Позивачем п. 167.1 ст.167, ст. 168, ст. 49, пп. 176.1. «в» ст. 176 та п. 179.1. ст. 179 ПК України, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1774653 грн. 31 коп., з яких 1419586 грн. 65 коп. за податковими зобовязаннями, 355066 грн. 66 коп. за штрафними(фінансовими) санкціями (а.с. 139-140).

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неправомірного, на думку Позивача, винесення податкового повідомлення-рішення, відповідно до якого Позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1774653 грн. 31 коп.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно підпункту 14.1.54. пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

За правилами абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно абзацу 2 підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, 30.05.2014 року між Позивачем та ПАТ Дельта Банк було укладено ОСОБА_2 договір №3 до кредитного договору №1918-08 ПОУ Н від 13.10.2006, у відповідності до умов якого сума прощеного боргу склала суму 8351942,65 грн.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що сума прощеного (анульованого) боргу є доходом особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку пункту 167.1 статті 167 і пункту 176.1 статті 176 ПК України лише в частині суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту.

Разом із тим, положення пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в редакції від 19.04.2014 (чинній на момент прощення боргу Позивача), згідно з якими до оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, не давали чіткого визначення складу боргу. Таким чином, положеннями вищевказаного пункту додаткове благо було визначено без конкретизації того, які суми можуть входити до його складу (основний борг, нараховані проценти, неустойка (штраф, пеня).

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, неустойка (пеня), яка нараховується банком за несвоєчасне виконання боржником грошового зобов'язання, є засобом забезпечення виконання такого зобов'язання, вона боржнику не виплачується, тобто не збільшує показники фінансового та/або майнового стану боржника, а отже, не є його доходом.

Суд дійшов висновку, що прощення кредитної заборгованості, що може включати в себе заборгованість за штрафними санкціями не є фактичним отриманням доходу в розумінні ПК України та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням. Разом з тим, сума прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту є доходом особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Таким чином, судом було встановлено, що Відповідачем під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Позивача не було встановлено правовий статус усієї суми прощеної заборгованості, не було враховано той факт, що вона може включати в себе як тіло кредиту, так і суму процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), що в свою чергу може зумовлювати настання для Позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. п. 1.6, 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого ОСОБА_3 Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013 року, за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, Відповідачем був порушений обовязок щодо викладення в Акті перевірки встановлених під час перевірки фактів чітко, об'єктивно та повною мірою. Разом з тим, суд позбавлений можливості встановити правовий статус усієї суми прощеної заборгованості в розрізі залишку тіла кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом, нарахованої неустойки за порушення виконання умов договору кредиту та інших зарахованих платежів, який повинен був бути встановлений Відповідачем під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, з огляду на те, що листом ПАТ «Дельта Банк» за вих. №2/01-17/67 від 10.01.2017 року було повідомлено, що інформація щодо кредитного договору у банка відсутня (а.с. 153).

Європейський суд з прав людини висловив позицію у справі «Щокін проти України» (рішення від 14.10.2010), у якій дійшов висновку, що «…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (<…>), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Положення пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, не давали чіткого визначення поняття додаткового блага, на вартість якого збільшується оподатковуваний доход платника податку.

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З огляду на встановлені обставини та наведені вимоги податкового законодавства суд доходить висновку про передчасність висновків Відповідача в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1774653 грн. 31 коп , а отже податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси № від 13.06.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не приймає доводи Позивача про порушення Відповідачем вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України з огляду на наступне.

Згідно положень статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Судом було встановлено, що у відповідності до вимог ст. ст. 42, 79 ПК України Відповідачем ОСОБА_3 №266 від 29.04.2016 року та Повідомлення №133 від 29.04.2016 року було направлено рекомендованим листом 29.04.2016 року (а.с. 127).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд України у постанові № 21-425а14 від 27.01.2015 року дійшов висновків, що аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Судом не було встановлено порушень Відповідачем вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України під час призначення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Разом з тим, судом було встановлено, що при направленні Позивачу 24.05.2016 року листа від 20.05.2016 року №4646/С/15-54-13-04 були вказані невірний поштовий індекс та прізвище Позивача (а.с. 128), що позбавило його можливості особисто отримати Акт документальної позапланової перевірки. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.05.2016 року було направлено листом №4719/Е/15-54-13-04 від 27.05.2016 року та отримано Позивачем.

Згідно вимог пункту 86.7. статті 87 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом пяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Відповідно, Позивач не був позбавлений можливості оскарження Акта перевірки в адміністративному порядку, мав можливість надати наявні у нього додаткові угоди та квитанції на підтвердження своєї позиції.

Таким чином, судом було встановлено, що посилання Позивача на порушення Відповідачем вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач не довів законності та обґрунтованості прийнятих ним рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 8000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № від 13.06.2016 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (юридична адреса: 65025, місто Одеса, вул. Ак. Заболотного, будинок 38 А, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (65069, місто Одеса, вул. Велика Садова, будинок 27, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8000,00 грн.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

.