Справа № 826/3883/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2017 року № 826/3883/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»
до треті особи:Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича ОСОБА_2, ОСОБА_3
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить:

1. визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11.07.2014 р.;

2. визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14390485 від 11.07.2014 р.;

3. зобов'язати державного реєстратора внести запис про державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 7382 від 03.10.2008 р. нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 7382;

4. зобов'язати державного реєстратора внести запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 7382 від 03.10.2008 р. нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 7382.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних рішень з огляду на відсутність правових підстав для припинення запису про іпотеку та пов'язаною із нею забороною. На думку представника позивача, ОСОБА_5 незаконно припинивши іпотеку та обтяження отримав можливість продати предмет іпотеки підставним особам та умисно приховав від суду факт припинення іпотеки державним реєстратором та факт продажу предмету іпотеки.

Внаслідок незаконних дій відповідача 2 по припиненню іпотеки та заборони, позивач втратив право задовольнити за рахунок предмету іпотеки грошові вимоги за кредитними зобов'язанням, чим завдав шкоди банку в розмірі 8 660 705,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю з наведених вище підстав.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні. Так, 04.04.2016 р. службовою запискою Відділу архівної роботи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві повідомлено, що реєстраційні справи, сформовані державним реєстратором Хаустовим А.А. по рішеннях № 14391145, № 14390485 на зберіганні у відділі не знаходяться. Державний реєстратор Хаустов А.А. в Управлінні державної реєстрації не працює. На даний час проводиться службова перевірка щодо можливості місцезнаходження цих справ.

В подальшому, надавши суду копії матеріалів реєстраційних справ зазначив, що державний реєстратор Хаустов А.А. діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі наданих ОСОБА_2 документів.

Окрім того, представник відповідача 1 зазначив, що після 30.04.2016 р. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Відповідач 2 та третя особа 2 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили. Заперечень по суті заявлених позовних вимог не надали.

Третя особа 1 в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомила. Згідно поданих суду письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні з огляду на те, що в червні-липні 2014 р. до ОСОБА_2 звернулись уповноважені особи ПАТ «ВТБ Банк» і повідомили, що банк відступив право вимоги за іпотечним договором від 03.10.2008 р., укладеним між банком та ОСОБА_2, факторинговій компанії. Представники, вказаної банком, факторингової компанії запропонували йому продати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала йому на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру (Серія НОМЕР_1 від 06.06.2008 р.), особі на яку вкажуть представники цієї компанії. Також представники цієї компанії повідомили ОСОБА_2, що заборона на відчуження вказаної квартири скасована. Оформлення договору купівлі-продажу було проведено за участю приватного нотаріуса, який офіційно перевірив факт скасування заборони на відчуження нерухомого майна.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що державний реєстратор правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11.07.2014 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14390485 від 11.07.2014 р.

Також зазначив, що про існування рішення Голосіївського районного суду м.Києва, на яке посилається позивач у своїй заяві, йому нічого не було відомо, зокрема, має намір звернутися до суду із апеляційною скаргою.

Також вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3. Дане право не скасовано, а тому є непорушним.

Зважаючи на неявку в судове засідання представників відповідача 2 та третіх осіб 1, 2, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 03.10.2008 р. укладено іпотечний договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований в реєстрі за №7382, відповідно до якого ОСОБА_5 передано в іпотеку квартиру загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

26.06.2015 р. Голосіївським районним судом м. Києва винесено рішення по справі № 752/2282/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, треті особи: ВАТ «Полівтор», Орган опіки та піклування Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави. Згідно вказаного рішення, позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено, звернено стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 03.10.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» права власності на квартиру загальною площею 168,80 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 8 660 705,00 грн. у рахунок часткового погашення заборгованості ВАТ «Полівтор» за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р., укладеного між ВАТ «Полівтор» та ВАТ ВТБ Банк, правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК».

17.02.2016 р. під час подачі пакету документів для державної реєстрації права власності на іпотечну квартиру за позивачем на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 752/2282/14-ц від 26.06.2015 р. від державного реєстратора отримано усну інформацію про неможливість державної реєстрації права власності за позивачем, оскільки предмет іпотеки з 11.07.2014 р. не належить ОСОБА_2, оскільки квартиру було продано ОСОБА_8, а 06.08.2014 р. перепродано ОСОБА_9 та подаровано 29.11.2014 р. ОСОБА_3.

Крім того, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі Іпотек та Єдиному державному реєстрі заборон відсутні актуальні записи про іпотеку та заборону на предмет іпотеки, обтяжувачем по яким є ПАТ «ВТБ Банк».

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11.07.2014 р. державного реєстратора Управління Державної реєстраційної служби в м. Києві Хаустова А.А. було задоволено заяву ОСОБА_5 від імені ПАТ «ВТБ Банк» про реєстрацію припинення іпотеки на квартиру загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14390485 від 11.07.2014 р. державного реєстратора Управління Державної реєстраційної служби в м. Києві Хаустова Андрія Альбертовича було задоволено заяву ОСОБА_5 від імені ПАТ «ВТБ Банк» про реєстрацію припинення заборони на квартиру загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В цей же день представником позивача отримано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53411542 від 17.02.2016 р., згідно якої квартира загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить з 29.11.2014 р. ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири № 1565 від 29.11.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Маковецькою О.П.

Станом на 17.02.2016 р. в державних реєстрах відсутні будь-які обтяження та заборони на зазначеному майні.

В той же час, представник позивача стверджує, що жодних заяв про державну реєстрацію припинення іпотеки та припинення обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на адресу Управління державної реєстраційної служби в м.Києві позивачем не подавалося.

Вважаючи прийняті Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Хаустовим А.А. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11.07.2014 р. та № 14390485 від 11.07.2014 р. протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) прийнятих рішень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» колишня друга секція (Заява N 63566/00) Страсбург, 18 липня 2006 року, - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен аргумент заявника.

Згідно положень, вищевказаної практики Європейського Суду з прав людини, суд оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Так, правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до визначених ст. 8 Закону № 1952-IV повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч.1).

Повноваження державного реєстратора встановлені п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV до яких, зокрема, входить: прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Положеннями ч. 1 ст. 15 названого Закону визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовим актам (ч. 3 ст. 17 Закону № 1952-IV).

Відповідно до п. 37 Порядку N 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна (п. 40 названого Порядку).

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (надалі - Порядок N 868), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Зокрема, п. 15 Порядку N 868 визначено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону № 1952-IV державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Згідно із п. 71 Порядку N 868 державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

Отже, державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень повинен перевірити чи відповідають такі документи вимогам, встановленим Законом та чи дають змогу встановити відповідність прав документам, що їх посвідчують. У разі необхідності державної реєстрації припинення іпотеки чи обтяження на підставі відповідної заяви обтяжувача вчиняє відповідний реєстраційний напис.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2014 р. ОСОБА_2 подано заяви про державну реєстрацію та їх обтяжень (щодо припинення іпотеки та зняття заборони) на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстровані у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.07.2014 р. за реєстраційними номерами 7356329 та 7356178.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору від 29.09.2008 р. № 11-09-08, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» та ВАТ «Полівтор», предметом кредитного договору є надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії.

Згідно п. 1.1 іпотечного договору від 03.10.2008 р. № 7382, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» (далі - Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (надалі - Іпотекодавець), який виступає майновим поручителем за виконання кредитних зобов'язань ВАТ «Полівтор», предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 2.1 цього Договору, в забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

Пунктом 2.1 зазначеного іпотечного договору в забезпечення боржником зобов'язань за договором кредиту іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру серія НОМЕР_1, виданого в м. Києві 06.06.2008 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.06.2008 р. № 966-С/КІ, право власності за яким зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.06.2008 р. у реєстровій книзі № 525-42 за № 45278.

Судом встановлено, що в матеріалах справ, наданих відповідачем 1, міститься акт про виконання умов договору 11-09-08, в якому зазначено, що ПАТ «ВТБ Банк» в особі Голови Правління по роботі з проблемними активами ПАТ «ВТБ Банк» Кулик Світлани Анатоліївни, яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. 27.03.2014 р. та зареєстрованої за № 489, цим актом підтверджує, що станом на 20.06.2014 р. всі кредитні зобов'язання ВАТ «Полівтор» перед ПАТ «ВТБ банк» повністю виконано і банк не має фінансових претензій до компанії ВАТ «Полівтор» та майнових поручителів в особі ОСОБА_2, а саме: квартири в АДРЕСА_1.

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. 27.03.2014 р., зареєстрованої за № 489, ПАТ «ВТБ Банк» уповноважує Кулик Світлану Анатоліївну від імені банку укладати (підписувати), вносити зміни та розривати наступні правочини: договори доручення/комісії; договори про надання послуг; договори про конфіденційність; договори страхування; ліцензійні договори; договори про відступлення права вимоги (цесії)/факторингу; договори про співробітництво. Для цього представнику надається право підписувати вказані договори, додаткові договори (угоди) до них, договори про їх розірвання, акти прийому-передачі, будь-які інші документи направлені на їх виконання, а також вчиняти інші юридично значимі дії, необхідні для виконання цієї довіреності.

Таким чином, на думку суду, державному реєстратору було надано документ, що підтверджує належне виконання та повне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до довіреності ПАТ «ВТБ Банк» від 24.06.2014 № 4138/1-4, ПАТ «ВТБ Банк» уповноважує ОСОБА_2 як власника нерухомості звернутися у реєстраційну службу з відповідними заявами та сплатити відповідні платежі для зняття заборони та іпотеки та отримати відповідні документи.

Таким чином, державний реєстратор Хаустов A.A., встановивши, що подано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони, а також те, що відсутні підстави для відмови, визначені ст. 24 Закону № 1952-IV, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо припинення іпотеки та зняття заборони) від 11.07.2014 р. № 14391145 та № 14390485.

В той же час, позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, зазначає, що не видавав довіреності ОСОБА_2 на звернення до Державної реєстраційної служби з метою зняття заборони іпотеки.

Так, згідно довідки ПАТ «ВТБ Банк» від 06.06.2016 р. № 7278/1-2 з 01.01.2013 р. по 01.06.2016 р. (включно) не відбувалося погашення заборгованості за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р., укладеному між ПАТ «ВТБ Банк» та ВАТ «Полівтор», яка станом на 06.06.2016 р., без врахування санкцій, передбачених кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р. та чинним законодавством України, становить 6 159 039,32 грн.

Із довідки ПАТ «ВТБ Банк» від 06.06.2016 р. № 7278/1-2 вбачається, що ПАТ «ВТБ Банк» не видавалась довіреність ОСОБА_2 за № 4138/1-4 від 24.06.2014 р. з повноваженнями щодо припинення іпотеки та заборони на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 03.10.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Зважаючи на наведене вище, позивач звернувся до начальника СУ ГУ Національної поліції у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Листом Слідчого управління Головного управління національної поліції від 31.03.2016 р. № 5882/125/23/2-16 позивача повідомлено, що за результатами розгляду його заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис № 0000511 за фактом вчинення невстановленими особами протягом 2014 року шахрайських дій, які полягали у незаконному припиненню іпотеки квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом перепродажу вказаного нерухомого майна, чим унеможливлює виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, чим завдали ПАТ «ВТБ Банк» майнової шкоди в особливо великому розмірі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Суд враховує наведені вище докази, проте в силу приписів ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, не може вважати їх належними, оскільки обов'язковими доказами для суду є вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів, які свідчать про встановлений вироком суду факт вчинення шахрайських дій шляхом підробки документів з метою незаконного припинення іпотеки квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом перепродажу вказаного нерухомого майна, суд не може вважати дії державного реєстратора Хаустова А.А. щодо прийняття оскаржуваних рішень протиправними та їх скасувати, оскільки на останнього не покладений обов'язок щодо проведення експертизи ідентичності поданих заявником документів, а за їх справжність несе відповідальність особа, яка їх подає.

В той же час, вирішуючи дану справу, суд виходить із того, що Апеляційним судом міста Києва від 31.08.2016 р. по справі № 22-ц/796/6905/2016 р., прийнято рішення, яким апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26.06.2015 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 2-30/5271-2009 від 02.02.2010 р. встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» включений до четвертої черги реєстру кредиторів за вказаним кредитним договором із визначенням відповідних черг також щодо процентів та пені. Таким чином, не може мати місце подвійне стягнення, тобто, задоволення вимог банку шляхом стягнення грошових коштів, а також за зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Отже, оскільки рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26.06.2015 р. скасовано, відповідно відпадають обставини, які стали предметом звернення до відповідача 2 та до суду.

Системний аналіз фактичних обставин справи та норм чинного законодавства свідчить про те, що державний реєстратор Хаустов А.А., встановивши, що подані всі необхідні документи для проведення державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони, а також відсутні підстави для відмови, визначені ст. 24 Закону № 1952-IV, беручи до уваги факт скасування рішення Голосіївського суду м.Києва від 26.06.2015 р., яким звернено стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк», а також та відсутність преюдиційних для суду обставин щодо встановлення факту підробки поданих ОСОБА_2 до державного реєстратора документів від імені ПАТ «ВТБ Банк», суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем 2 у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11.07.2014 р. та № 14390485 від 11.07.2014 р. слід відмовити.

Зважаючи, що позовні вимоги про зобов'язання державного реєстратора внести запис про державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 7382 від 03.10.2008 р. нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 7382 та за № 7382 є похідними, в їх задоволенні слід також відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 цього Кодексу).

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 9 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 цієї статті).

Відповідачем доведено правомірність його дій. В той же час, позивачем не доведено обставини в обґрунтування заявлених вимог, а тому останні не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.П. Васильченко