Справа № 815/303/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/303/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Запорожана Д.В., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому заявлено вимоги Державній міграційній службі України, а саме: визнання протиправним та скасування рішення від 02 грудня 2016 року № 612-16 про скасування рішення Держкомнацрелігій України від 31 жовтня 2011 року № 489-11 про визнання позивача біженцем; зобов'язання повернути ОСОБА_1 посвідчення біженця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам у справі, так як у межах спірних правовідносин міграційний орган не мав достатніх правових підстав для скасування рішення про надання позивачу статусу біженця.

Крім того, апелянтом зазначено, що він є громадянином Афганістану, який не може повернутись до країни своєї громадянської належності з причин ситуації загальнопоширеного насильства, а також у нього є обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань після повернення до Афганістану через діяльність його батька.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 1985 р.н. є громадянином Афганістану.

При цьому, в Україні позивач вперше звернувся за наданням міжнародного захисту 26 листопада 2007 року до сектору міграційної служби у Херсонській області, зазначивши своє ім'я, як ОСОБА_1, із заявою № 9.

Рішенням Держкомнацрелігій України від 26 серпня 2008 року № 330-08 позивачу відмовлено у наданні статусу біженця.

При цьому, 01 липня 2011 року сектором міграційної служби у Херсонській області зареєстровано заяву від 01 липня 2011 року про надання статусу біженця, яку подав ОСОБА_1.

Внаслідок чого, 31 жовтня 2011 року Держкомнацрелігій прийнято рішення № 489-11 про визнання біженцем громадянина Афганістану ОСОБА_1.

Між тим, наказом ГУ ДМС в Одеській області від 15 липня 2015 року № 134 особові справи громадянина Афганістану ОСОБА_1 1985 р.н. № 07КНЕ00009-01 та громадянина Афганістану ОСОБА_1 1985 р.н. № 11КНЕ00082-01 об'єднано в одну та присвоєно номер № 20160111.

В свою чергу, за наслідками перевірки особової справи № 20160111, шляхом порівняння фото та підписів на документах, що містяться в обох справах, а також відомостей, отриманих під час співбесіди 15 липня 2016 року, встановлено, що фігурантами обох справ є одна й та ж сама особа, але під іншими установчими даними, які несуттєво, але відрізняються у зв'язку із різним їх перекладом та з викладенням різних обставин залишення країни громадянської належності.

Внаслідок чого, міграційним органом зроблено висновок про скасування рішення Держкомнацрелігій України від 31 жовтня 2011 року № 489-11 у зв'язку із повідомленням ним недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем, який 02 грудня 2016 року затверджено рішенням ДМС України

Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок про відмову у скасуванні оскаржуваного рішення міграційного органу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, регулюється ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасовується, якщо вона повідомила недостовірні відомості, пред'явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення міграційного органу про позбавлення позивача раніше наданого статусу біженця у зв'язку з наданням останнім недостовірних даних під час його отримання.

В даному випадку, згідно наданої позивачем інформації він є громадянином Афганістану, який не може та не бажає користуватися захистом своєї країни, оскільки не може повернутись до неї через ситуацію загальнопоширеного насильства та побоювань переслідувань від невстановлених осіб через колишню діяльність його батька.

В обґрунтування своїх позовних вимог особою надано інформацію по країні походження від міжнародних організацій та видань, що на його думку підтверджує певний рівень невибіркового насильства в основних містах і районах Афганістану, внаслідок чого його присутність протягом будь-якого відрізка часу в Афганістані загрожує його життю або особистій недоторканності.

Проте, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин колегією суддів не перевіряється правомірність надання відмови у отриманні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а як наслідок не надається правової оцінки інформації по країні походження особи та обставинам її переслідувань.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що громадянин Афганістану ОСОБА_1 набув статус біженця в Україні на підставі рішення Держкомнацрелігії № 489-11 від 31 жовтня 2011 року, як особа, яка має цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи.

При цьому, статус біженця ОСОБА_1 отримав у 2011 році на підставі його заяви від 01 липня 2011 року та зазначеної ним у 2011 році історії переслідування.

Між тим, із наданих позивачем пояснень у суді першої інстанції, які також не заперечуються ним у поданій апеляційній скарзі, вбачається, що він не звертався у 2011 році до міграційного органу із заявою про надання статусу біженця, при цьому, наданий йому у 2011 році статус біженця він отримав за заявою від 2007 року.

В свою чергу, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що до міграційного органу у 2007 році звернувся громадянин Афганістану ОСОБА_1 1985 р.н., яким зазначено, що його батько ОСОБА_3, який працював до 1995 року суддею, зник у 1995 році, після чого через рік ОСОБА_1 побили невідомі особи, внаслідок чого він вирішив покинути Афганістан.

При цьому, до міграційного органу у 2011 році звернувся громадянин Афганістану ОСОБА_1 1985 р.н., яким зазначено, що його батько ОСОБА_3, який працював до 1998 року суддею, був убитий невстановленими особами у 2009 році, при цьому, до 2010 року ОСОБА_1 проживав у м. Кабулі, а повернувшись до рідного міста у лютому 2011 року був побитий та поранений ножем у живіт, внаслідок чого він вирішив покинути Афганістан.

В даному випадку, колегія суддів, із урахуванням зібраних у міграційних справах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснень, а також доказів, зокрема, фотокарток відповідних осіб, погоджується із висновком міграційного органу, що фігурантом обох міграційних справ є одна й та ж сама особа, але під іншими установчими даними та історіями залишення країни громадянської належності, які несуттєво, але відрізняються одна від одної.

Внаслідок чого, встановлений факт повідомлення особою різних відомостей (завідома недостовірних відомостей), що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є безумовною підставою для скасування відповідного рішення про надання особі статусу біженця.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Д.В. Запорожан

Т.М. Танасогло