Справа № 214/5415/17
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5415/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії щодо призначення пенсії за вислугою років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі Відповідач) №3523 від 15.08.2017 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року), та зобовязати Відповідача призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) та виплачувати її довічно з 09.08.2017 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09.08.2017 року він звернувся до Відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати. Однак, згідно протоколу №3523 від 15.08.2017 року, Відповідач відмовив йому в призначенні такої пенсії. Листом №І-120 від 31.08.2017 року Відповідач повідомив, що він не має необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, передбаченого ч. 1 ст. 86 Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII та, окрім того, на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з 01.06.2015 року взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших законів України. Проте, позивач вважає вказане рішення Відповідача про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років і обґрунтування прийнятого рішення такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства і порушують його права на призначення пенсії за вислугою 20 років, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах не менше 10 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001 року), оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Окрім того зазначає, що про недопустимість звуження змісту та обсягу прав неодноразово вказував і ОСОБА_3 Суд України.

Суд за результатами розгляду справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ОСОБА_4 України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених ОСОБА_4 межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, судом установлено, що загальний трудовий стаж позивача станом на 09.08.2017 складає 28 років 11 місяців і 21 день, що підтверджується військовим квитком серії УН №0445309, дипломом серії ЛА ВЕ№001076 та трудовою книжкою серії БТ ІІ №3480009. Разом з тим, як убачається з трудової книжки позивача, він з 13.01.2006 року і до цього часу безперервно працює в органах прокуратури.

09.08.2017 року позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.

Листом №І-120 від 31.08.2017 року Відповідач повідомив, що позивач не має необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, передбаченого ч. 1 ст. 86 Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII та, окрім того, на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з 01.06.2015 року припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших законів України.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в статті 50-1 якого (відповідні зміни були внесені в редакції від 12.07.2001 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських

посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Однак, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії діє Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі на посадах прокурорів не менше 13 років. Тобто, вказаною нормою збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року) з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_4 України.

Відповідно до протоколу №3523 від 15.08.2017 року та листа №І-120 від 31.08.2017 року, загальна вислуга років позивача станом на 09.08.2017 складає 20 років 8 місяців і 24 дні, з яких Відповідачем зараховано позивачу наступний страховий стаж:

військова служба 2 роки і 10 днів;

половина періоду навчання на денному відділенні Національної юридичної академії України ім. «Ярослава Мудрого» - 2 роки, 4 місяці і 28 днів;

робота на посадах інспектора, старшого інспектора Криворізької митниці 1 рік, 11 місяців і 26 днів;

робота на посадах старшого держподатінспектора-юрисконсульта, головного держподатінспектора-юрисконсульта Державної податкової інспекції у м. Кривому Розі 8 місяців і 9 днів;

робота на посаді слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу 2 роки і 15 днів;

робота на посаді помічника прокурора Жовтневого району м. Кривого Рогу 1 рік, 10 місяців і 23 дні;

робота на посадах слідчого і старшого слідчого прокуратури Жовтневого і Довгинцівського районів м. Кривого Рогу в окремі періоди 5 років, 3 місяці і 13 днів;

робота на посадах прокурора, у тому числі за останнім місцем роботи - 4 роки 4 місяці і 20 днів.

Отже, загальний зарахований Відповідачем стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури станом на 09.08.2017 складає 13 років 7 місяців і 8 днів.

Таким чином, загальна вислуга років і стаж роботи позивача в органах прокуратури є достатнім для призначення йому пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001 року).

Разом з тим, працевлаштувавшись останній раз в органи прокурати України 13.01.2006 року, позивач до цього часу працює в органах прокуратури України безперервно і вже понад 11 років.

Проте, з 01.10.2011 року до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни та надалі було прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року та Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII.

Таким чином, діючий на теперішній час Закон України «Про прокуратуру», на який посилається Відповідач, обґрунтовуючи свою відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугою років, прокурорсько-слідчим працівникам, прийнятим на роботу в органи прокуратури до 01.10.2011 року і працюючим на цих посадах на час прийняття відповідних змін, передбачено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії за вислугу років, яким погіршено умови пенсійного забезпечення та порушено законодавчо визначені до цього гарантії пенсійного забезпечення для прокурорсько-слідчих працівників, а саме збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зменшено розмір відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати.

Окрім того, на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII з 01.06.2015 року взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до положень ст. 22 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 58 ОСОБА_4 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_4 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_4 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги від 20 березня 2002 року №5-оп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 про рівень пенсій і щомісячного довічного грошового утримання).

Так, у зазначених рішеннях ОСОБА_3 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 року ОСОБА_3 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_4 України, ОСОБА_3 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005, згідно з яким «...конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf, Ргеssos Соmраnіа Nаvіега S.А. v. Веlgіum, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 року).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання на отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року), і які були звужені статтею 86 Закону ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 159-163, 167, 1832 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №3523 від 15.08.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року).

Зобовязати Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) з 09.08.2017 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 КАС України.

Суддя В.В. Попов.