Справа № 817/460/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"27" листопада 2017 р. Справа № 817/460/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Приватне підприємство "Вестінвестбуд" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 06.12.2016 року №, №, №, №, №.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 06.12.2016 року №, №, №, №, №.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 6400,00 (шість тисяч чотириста) грн.

Не погоджуючись з постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 17.10.2016-04.11.2016 Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено планову виїзну документальну перевірку ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, результати якої оформлені актом від 11.11.2016 №265/17-00-14-00/36771058 (т. 15 а.с. 1-28).

На підставі обумовленого акту перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийняті:

-податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № про збільшення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2872639,00 грн., а саме 2298111,00 грн. за основним платежем, 574528,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № про збільшення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 9678441,00 грн., а саме 9033616,00 грн. за основним платежем, 644825,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № про застосування до ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн.;

-податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № про визначення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з військового збору, пені на загальну суму 614,84 грн., а саме 608,86 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, 5,98 грн. за пенею;

-податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № про визначення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 30845,54 грн., а саме 1726,29 грн. за основним платежем 28236,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, 882,62 грн. за пенею (т. 1 а.с. 23-32).

Не погоджуючись з обумовленими податковими повідомленнями -рішеннями позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновків, що податкові повідомлення-рішення є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно акту перевірки, пояснень представників сторін, позивачем завищенні витрати, завищений податковий кредит та занижений задекларованих фінансовий результат до оподаткування. Підставою для обумовлених висновків контролюючого органу про порушення платником податків вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України стали обставини щодо не підтвердження в ході перевірки первинними документами задекларованих позивачем показників.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення

Пунктом 44.7 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Таким чином, згідно наведених норм права, платник податків зобов'язаний надати до перевірки первинні та інші документи, на підставі яких сформовано показники податкової звітності, за період, що перевіряється, за винятком випадків виїмки або іншого вилучення документів правоохоронними органами. Крім того, можливість надання документів з метою їх врахування контролюючим органом зберігається за платником податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта і до прийняття рішення за результатами перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" призначалась строком на 10 робочих днів, починаючи з 17.10.2016 і термін її проведення був продовжений з 31.10.2016 на 5 робочих днів (т. 1 а.с. 12-13).

Листами Головного управління ДФС у Рівненській області №2560/10/17-00-14-05-06 від 21.10.2016 та №2644/10/17-00-14-05-06 від 02.11.2016 було зобов'язано позивача надати в ході перевірки первинні та інші документи за переліком, що підтверджують формування показників податкової звітності за період, що перевірявся (т. 15 а.с. 31-32). Доказів вручення або направлення позивачу обумовлених листів матеріали справи не містять.

02.11.2016 та 03.11.2016 посадовими особами відповідача було складено акти №48/17-00-14-01, №49/17-00-14-01 щодо неможливості проведення перевірки ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" у зв'язку з відсутністю посадових осіб платника податків або його законних представників та бухгалтерських документів за місцезнаходженням офісного приміщення (т. 15 а.с. 33-34).

Окрім того, актом від 04.11.2016 №50/17-00-14-01 посадовими особами контролюючого органу зафіксовано ненадання платником податків витребуваних вказаними листами документів, станом на 04.11.2016. Акт підписаний лише посадовими особами відповідача (т. 15 а.с. 35). Акт про відмову від підписання посадовими особами позивача не склався.

Водночас, як вбачається з листа позивача від 07.11.2016 №4984/10/17-00, відповідача повідомлено , що усі необхідні документи надавались до перевірки та повторно були надані на вимогу відповідача, викладену в листі №2560/10/17-00-14-05-06 від 21.10.2016. Відтак, повторне витребування наданих до перевірки документів листом №2644/10/17-00-14-05-06 від 02.11.2016, позивач вважає незаконним, оскільки вказує, що документи до перевірки вже надані та не погоджується із продовженням строків проведення перевірки (т. 15 а.с. 36).

При цьому, на підтвердження факту передачі таких документів посадовим особам контролюючого органу позивачем надано акти від 18.10.2016, від 21.10.2016 та акти відмови посадових осіб Головного управління ДФС у Рівненській області від їх підписання (т. 1 а.с. 49-77).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем (у строки та порядку визначеному статті 44 ПК України) були подані до заперечення на акт перевірки від 29.11.2016 №б/н, що зареєстровані за вх. №5525/10/17-00 від 29.11.2016, до яких додані додано копії первинних, бухгалтерських та інших документів на підтвердження правильності формування показників податкової звітності за 2013-2016 роки у кількості 448 шт., що знайшло відображення у відповіді на заперечення від 05.12.2016 №2919/10-17-00-14-08-06 (т. 13 а.с. 234-250).

Однак, надані до заперечення (на акт перевірки) документи не були взяті до уваги відповідачем при прийнятті рішення за наслідками перевірки з тих підстав, що зазначені документи не засвідчені печаткою підприємства та підписом посадової особи.

При цьому, у відповіді на заперечення позивача до акту перевірки зазначено, що до заперечень на акт перевірки платником податків не додано регістрів бухгалтерського обліку, оборотно-сальдових відомостей, журналів ордерів, аналізів бухгалтерських рахунків, що підтверджують правильність формування витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість (т. 1 а.с. 17).

Враховуючи вимоги пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 , п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що положення п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України не давали відповідачу підстав для неврахування наданих ОСОБА_3 підприємством "Вестінвестбуд" документів на підтвердження правильності формування показників податкової звітності за 2013-2016 роки, долучених до заперечень на акт перевірки, виключно з підстав, не засвідчення їх печаткою підприємства та підписом посадової особи.

При прийняті рішень на підставі акту перевірки, відповідачем не було враховано, що частина первинних та інших документів стосовно господарської діяльності ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" за 2010-2015 роки вилучені правоохоронними органами, що зафіксовано протоколом обшуку від 08.03.2015, складеним посадовими особами СУ УМВС України в Рівненській області (т. 7 а.с. 70-75).

Зважаючи на зібрані у справі докази та викладені обставини справи (з приводу вилучення документів правоохоронними органами у позивача за період 2010-2015рр; вжиття позивачем заходів щодо надання контролюючому органу документів як в ході проведення перевірки так і безпосередньо після її завершення), колегія суддів з огляду на положення ст. 44 ПК України приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний був: врахувати надані йому позивачем первинні документи та їх копії, що вилучені правоохоронними органами; звернутися до правоохоронних органів з клопотанням про надання до перевірки вилучених документів у позивача; у зв'язку з чим призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків для врахування всіх первинних документів як тих, що вилучені правоохоронними органами так і тих, що були надані позивачем до перевірки та разом із запереченням на акт перевірки.

З огляду на обумовлене, колегія суддів вважає, що визначені позивачу грошові зобов'язання оскаржуваними податковими повідомленнями -рішеннями є передчасними та такими, що прийняті без дослідження всіх первинних документів, що були вилучені правоохоронними органами та первинних документів, що надавались позивачем контролюючому органу в ході перевірки та безпосередньо після її звершення у строки та порядку визначеному ст. 44 ПК України.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано суду первинні документи, які підтверджують задекларовані ним показники, що впливають на визначення об'єкта оподаткування за звітні періоди, що підлягали перевірці.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки, як стверджує відповідач.

Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Таким чином, доводи відповідача про порушення позивачем вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у: завищенні витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за 2013-2014 роки на 12463911,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на 2256508,00 грн.; заниженні задекларованого фінансового результату до оподаткування за 2015 рік, 1 півріччя 2016 року на 37650600,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на 6777108,00 грн.; завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за 2013-2014 роки на 2352837,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на 2352837,00 грн., є передбачними та такими, що не відповідають зібраним у справі доказам.

Стосовно ж доводів відповідача про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2015 року на суму 20610,00 грн. у зв'язку з отримання інформації з ІС "Податковий блок" та під час зустрічних перевірок контрагентів щодо безтоварності господарських операцій з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, то на вказані висновки податкового органу вплинуло неврахування відповідачем документів, наданих позивачем до заперечень на акт перевірки, а також документів якими підтверджується фактичне здійснення господарських операцій з названими контрагентами (т. 6 а.с. 66-57, 78-79).

Відсутність у суб'єкта господарювання (контрагента) достатніх матеріальних чи будь-яких інших ресурсів для здійснення господарської діяльності, не має своїм наслідком недійсність укладеного ним правочину і не може слугувати доказом наявності у вказаного суб'єкта господарювання такої мети як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.

Зазначені відповідачем обставини не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Згідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За наведених положень законодавства та наявних у справі доказів, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з названими платниками податків, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання відповідача на інформацію з ІС "Податковий блок" та акти зустрічних перевірок контрагентів, не мають впливу на дійсні обставини здійснення господарської операції та не можуть братися до уваги при наданні оцінки їх фактичного здійснення.

Таким чином, доводи відповідача про порушення ОСОБА_3 підприємством "Вестінвестбуд" вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2015 року на суму 20610,00 грн., спростовуються належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим є безпідставними.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дійшов правильних висновків, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 06.12.2016 № про збільшення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2872639,00 грн., в тому числі 2298111,00 грн. за основним платежем, 574528,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями, від 06.12.2016 № про збільшення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 9678441,00 грн., а саме 9033616,00 грн. за основним платежем, 644825,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є неправомірними та підлягають скасуванню судом.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо порушення платником податків вимог п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 169.1.1 п. 169.1, пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169, п. 171.1 ст. 171, пп. "а", п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, яке полягало в неутриманні й неперерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб у липні 2014 року на суму 1726,29 грн., внаслідок неправомірного застосування позивачем податкової соціальної пільги до доходу у вигляді заробітної плати працівників, які не подали заяв про її застосування, колегією суддів враховано таке.

Пунктом 171.1, підпунктом "а" пункту 171.2 статті. 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Крім того, пунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Згідно з пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169 Податкового кодексу України, платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги).

Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.

Перелік таких документів та порядок їх подання визначає Кабінет Міністрів України.

Як встановлено судом, працівниками позивача, які зазначені в акті перевірки, подавалися заяви про застосування до них соціальної пільги. (т. 3 а.с. 135-158).

Таким чином, позивачем не було допущено порушення вимог діючого законодавства, яке полягало в неутриманні й неперерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб у липні 2014 року на суму 1726,29 грн.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, то колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з акту перевірки від 11.11.2016 №265/17-00-14-00/36771058, підставою для вказаних висновків стало неподання (неперерахування до бюджету) позивачем, як податковим агентом, сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час виплати доходу на користь платників податку по граничним термінам сплати протягом 01.01.2013 - 30.06.2016.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Як вбачається з матеріалів справи, за даними податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми №1-ДФ, які подавались позивачем до контролюючого органу у 2013-2016 роках, з сум виплачених на користь працівників позивача доходів у повному обсязі утримувались та сплачувались податок на доходи фізичних та військовий збір. Своєчасність здійснення цих виплат прослідковується з розрахунково-платіжних відомостей на виплату заробітної плати.

Разом з тим, згідно акту перевірки від 11.11.2016 №265/17-00-14-00/36771058 , висновки про несвоєчасну сплату (перерахування) позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору зроблено лише з посиланням на відомості бухгалтерського рахунку 6411, де відображаються лише обороти по нарахуванню (утриманню) і перерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб, які не були звірені з відомостями з бухгалтерських та фінансових документів, наявних у платника податків.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи відповідача про порушення ОСОБА_3 підприємством "Вестінвестбуд" вимог п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 169.1.1 п. 169.1, пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169, п. 171.1 ст. 171, пп. "а", п. 176.2 ст. 176, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, яке полягало у неутриманні й неперерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб за липень 2014 року в сумі 1726,29 грн., неподанні (неперерахування до бюджету) податковим агентом сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час виплати доходу на користь платників податку по граничним термінам сплати протягом 01.01.2013 - 30.06.2016 спростовуються наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами, а тому є безпідставними.

Враховуючи наведені обставини є безпідставними також доводи відповідача щодо порушення позивачем п. 51.1 ст. 51, пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1020, яке, на думку відповідача, виразилося у поданні податкових розрахунків форми 1ДФ за 2, 4 кв. 2013 року, 3, 4 квартали 2014 року не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та помилками, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 1726,29 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 06.12.2016 № про застосування до ОСОБА_3 підприємства "Вестінвестбуд" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн., від 06.12.2016 № про визначення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з військового збору, пені на загальну суму 614,84 грн., а саме 608,86 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, 5,98 грн. за пенею, від 06.12.2016 № про визначення ОСОБА_3 підприємству "Вестінвестбуд" грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 30845,54 грн., а саме 1726,29 грн. за основним платежем 28236,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, 882,62 грн. за пенею є неправомірними та підлягають скасуванню.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" листопада 2017 р.