Справа № 311/2574/17
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/2574/17
Провадження 2-а/311/57/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю представника позивача - адвоката Галчанського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бончева Олександра Валерійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

02.10.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бончева Олександра Валерійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що 07.07.2017 року жодного правопорушення він не вчиняв. Натомість, 02 жовтня 2017 року, після ознайомлення 21 вересня 2017 року його захисником адвокатом Галчанським С.В. з матеріалами адміністративної справи № 311/1859/17, провадження № 3/311/544/2017, яка знаходиться в провадженні судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А., він дізнався про картку про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, в якій зазначено, що начебто він, ОСОБА_2 07.07.2017 року в с. Мала Білозерка Василівського району, не маючи посвідчення на право керування, керував транспортним засобом Хонда, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить громадянці ОСОБА_4, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач зазначив недостовірні відомості, а саме: на підтвердження тих обставин, що він не міг керувати транспортним засобом Хонда, номерний знак НОМЕР_1, бо не існує такого транспортного засобу і не може існувати, оскільки з тимчасового реєстраційного талону мопеду SUZUKI реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається, що за вказаним номерним знаком зареєстрований інший транспортний засіб, власником якого є інша особа - ОСОБА_5, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

За таких умов позивач ОСОБА_2 вважає, що винесена інспектором постанова підлягає скасуванню, тому він вимушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №807977 від 07.07.2017 року, винесену інспектором ДНСП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції Бончевим О.В. про притягнення його, ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача Галчанський С.В. адміністративний позов ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягає та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві.

В судове засідання відповідач інспектор з дорожнього нагляду сектору превенції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бончев О.В. повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розписками в отриманні судової повістки (а.с.6,12), про причини неявки суду не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, суду не надано.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної адміністративної справи, а також справи про адміністративне правопорушення № 3/311/544/2017, суд вважає, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.8 КАС України, передбачено, що суд також повинен керуватись принципом верховенства права, відповідно до якого, права та свободи людини, визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується в цілях виховання особи, яка скоїла адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП. При розгляді скарги відповідно до ст.293 КУпАП перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і може бути прийняте рішення про скасування постанови і закриття справи та згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України на спори фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) поширюється компетенція адміністративних судів.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих функцій.

У відповідності до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показів свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Відповідно до частини 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення № 423 серії БР №807977 від 07.07.2017 року, винесеної інспектором ДН Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Бончевим О.В., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.17).

З даної постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що 07.07.2017 року о 22 годині 40 хвилині, рухаючись по вул. Першотравнева в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом (скутером) «Хонда Діо» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, без посвідчення водія, чим порушив вимоги правил п.2.1 Правил дорожнього руху України, та даною постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та піддано штрафу в дохід держави в розмірі 425,00 гривень (а.с.17).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст.126 КУпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Як раніше зазначалося, у даному випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Постанова від 07 липня 2017 року серії БР № 807977 була складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено ч.4 ст.258 КУпАП.

Крім того, п.4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.80, ст.81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.126 КУпАП України виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Таким чином, співпрацівником патрульної поліції Василівського ВП Бончевим О.В. не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а винесено саме постанову.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає бланку постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно Додатку 5 до Інструкції.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон;

Положення ч.1 ст.126 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В порушення вимог ст.280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, інспектор ДН Василівського ВП Бончев О.В. односторонньо з'ясував обставини справи. Доводи позивача, викладені у позовній заяві, та наголошені в судовому засіданні його представником, суд визнає достовірними та такими, що не суперечать матеріалам адміністративної справи.

Належних доказів, які спростовують це твердження позивача, відповідачем суду не надано та під час судового розгляду справи, відповідно до вимог ст.71 КАС України, відповідачем не доведено.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначеній нормі права відповідач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його дій при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення та притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП , а тому суд вважає що відповідач не довів правомірність прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Крім того, як вбачається з постанови Василівського районного суду Запорізької області від 12.10.2017 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду сторонами не оскаржена та набрала законної сили 23.10.2017 року, копія якої міститься в матеріалах даної адміністративної справи (а.с.18-20).

Вказаною вище постановою суду від 12.10.2017 року встановлено факт порушення з боку інспектора Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бончева О.В., зокрема вимог КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, тощо. Та під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення інспектором ДН Василівського ВП Бончевим О.В. також не було судді надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту того, що 07.07.2017 року о 22-40 год. в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області ОСОБА_2 керував саме транспортним засобом «Хонда Діо», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, оскільки з наданих суду документів та виходячи з пояснень ОСОБА_2, у його користуванні знаходився транспортний засіб - мопед «SUZUKI» реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є інша особа - ОСОБА_5 (а.с.18-19).

З урахування вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки всі обставини справи, на які посилається позивач ОСОБА_2, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.126 КУпАП відсутні та відповідачем, відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в судовому засіданні не надані й не доведено правомірність своїх дій. Тому суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі та скасувати постанову серії БР № 807977 від 07 липня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення особою, зокрема позивачем, правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову. Вище зазначена постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Проте, відповідачем при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 не були належним чином зібрані та досліджені докази, жодних посилань на докази, передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, немає.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Крім цього суд зауважує, що крім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (письмові пояснення позивача, пояснення свідків, фото, - відеозапис події, тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить. На запит суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідачем не представлено.

Будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та вину ОСОБА_2 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні та відповідачем під час розгляду адміністративної справи в суді не доведено. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. А отже, відповідач прийняв необґрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Відповідно до частини 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не був пропущений строк на оскарження постанови, винесеної 07.07.2017 року інспектором з дорожнього нагляду сектору превенції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Бончевим О.В., яка є предметом оскарження у даній адміністративній справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення справи про адміністративне правопорушення № 3/311/544/2017, про наявність оскаржуваної постанови, позивачу ОСОБА_2 стало відомо 22.09.2017 року, з часу ознайомлення його представника в особі адвоката Галчанського С.В. з матеріалами вищевказаної справи про адміністративне правопорушення за № 3/311/544/2017, згідно заяви останнього від 06.09.2017 року, яка містить в матеріалах даної адміністративної справи (а.с.20а) .

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та досліджених судом матеріалів справ, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають до задоволення, а тому оскаржувану постанову серії БР № 807977 від 07 липня 2017 року слід скасувати.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою КМ України 10.10.2001 року №1306 зі змінами та доповненнями, ст.ст. 6, 7, 10, 11, 14, 18, 71, 94, 100, 104, 158-163, 167, 171-2 КАС України, ст. ст. 9, 126, 245, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимог ОСОБА_2 до інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Бончева Олександра Валерійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Бончева Олександра Валерійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БР № 807977 від 07 липня 2017 року) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 (чотириста двадцять п'ять) гривень - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дати проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО