Справа № 428/9592/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/9592/17
Провадження №2-а/428/398/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання недійсним рішення про припинення виплати пенсії з 01.09.2017р. та зобовязання поновити з вересня 2017р. виплату пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання недійсним рішення про припинення виплати пенсії з 01.09.2017р. та зобовязання поновити з вересня 2017р. виплату пенсії, мотивуючи вимоги тим , що 17.07.2013р. позивач здобув право на отримання пенсії за віком. До вересня місяця 2014р. перебував на обліку в УПФУ м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області. З вересня 2014р. в звязку з набранням чинності постанови КМУ №595 від 07.11.2014р. «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах казначейства» і окупацією м. Кадіївка (Стаханов), було припинено здійснення повноважень відповідного УПФУ. Тому, позивач ОСОБА_1 зареєструвався в УПФУ в м. Сєвєродонецьк. 17.06.2015р. позивача ОСОБА_1 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Про взяття позивача на облік була видана довідка від 18.06.2015р. №919041877. 10.11.2015р. позивач здійснив реєстрацію місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. В січні місяці 2017р. відмовився від статусу переселенця, про що позивачу була видана довідка про зняття з обліку ВПО. Цю довідку позивач здав відповідачу 14.02.2017р. 28.08.2017р. позивачу на мобільний телефон прийшло повідомлення, згідно змісту якого виплата пенсії припинена за відсутності паперової пенсійної справи або довідки переселенця. При зверненні до відповідача за розясненнями позивачу повідомили, що для продовження виплати пенсії потрібна або паперова справа або потрібно надати довідку чи письмову відповідь з відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення про взяття на облік ВПО. Позивач ОСОБА_1 вважає дії відповідача такими, що порушують його права на соціальний захист. Тому, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду і просить суд визнати не дійсним рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку про припинення виплати пенсії з 01.09.2017р. ОСОБА_1, ід.н.; зобовязати УПФУ в м. Сєвєродонецьку поновити, починаючи з вересня 2017р., виплату пенсії ОСОБА_1

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються пенсійних виплат, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні.

Від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що 02.10.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 01.08.2014р. позивача взято на облік до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Вперше пенсія позивачу була призначена в м. Кадіївка (Стаханов). УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області позбавлено можливості надіслати запит до органу, що призначав пенсію позивачу у м. Кадіївка. Питання призначення (поновлення) виплати пенсії ВПО врегульовано ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постановою КМУ від 05.11.2014р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженими постановою КМУ від 08.06.2016р. №365. За приписами наведених норм, умовою призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку за місцем перебування, що підтверджується довідкою та наявність рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України». Позивач до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не надавав. Враховуючи, що відповідач позбавлений можливості надіслати запит про витребування пенсійної справи позивача до м. Кадіївка згідно Порядку №22-1, а також відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області не має правових підстав для поновлення виплати пенсії позивачу. З огляду на вищенаведене УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, 17.07.1953р.н. є отримувачем пенсії за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, серії ААЗ №445408 виданого Пенсійним фондом України від 05.10.2013р. З копії довідки від 18.06.2015р. №919041877 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, ОСОБА_1, 17.07.1953р.н. перемістився з тимчасово окупованої території до м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/128. Відповідно до копії довідки №2644, виданої УПтСЗН Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_1 станом на 10.02.2017р. в Єдиній інформаційній базі ВПО не перебуває. Згідно копії паспорту громадянина України серії ЕМ №082426, ОСОБА_1, 17.07.1953р.н. з 10.11.2015р. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. 02.10.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 01.08.2014р. ОСОБА_1 взято на облік до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, що підтверджується розпорядженням від 24.10.2014р. №31086. Відповідачем УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з 01.09.2017р. припинено виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_1 вважає діяльність відповідача щодо припинення йому виплати пенсії протиправною та такою, що порушує його права на соціальний захист.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 з вересня 2017 року.

У частині 2 статті 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставами припинення виплати пенсії стала неможливість надіслати запит до органу, що призначав пенсію позивачу у м. Кадіївка та відсутність інформації відносно позивача про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як неможливість надіслати запит до органу, що призначав пенсію позивачу у м. Кадіївка та відсутність інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України.

Як вбачається з копії паспорта позивача ОСОБА_1 серії ЕМ №082426, позивач з 10.11.2015р. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Ця обставина була відома відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати вже призначеної пенсії, як неможливість надіслати запит до органу, що призначав пенсію позивачу у м. Кадіївка та відсутність інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Також, відповідач не надав доказів, що здійснюючи дії щодо зупинення виплати пенсії позивачу, УПФУ діяло у відповідності із постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 136 і Порядком верифікації та моніторингу державних виплат.

Встановлені у справі обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 з 01.09.2017р., тобто його дії щодо припинення виплати пенсії та бездіяльність у не здійсненні передбачених законом заходів для виплати позивачу пенсії є протиправними.

Зазначене порушене право підлягає захисту шляхом зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити з 01.09.2017р. виплату пенсії за віком позивачу ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про визнання не дійсним рішення відповідача про припинення виплати пенсії позивачу з 01.09.2017р. суд зазначає, що до суду не було надано доказів наявності окремого рішення про припинення виплати пенсії позивачу. Отже, у задоволенні цієї вимоги належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 21, 70, 71, 94, 159-163, 183-2, 185, 186, 256 КАС України, суддя

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання недійсним рішення про припинення виплати пенсії з 01.09.2017р. та зобовязання поновити з вересня 2017р. виплату пенсії, задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з вересня 2017р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області судовий збір в розмірі 640грн. на користь ОСОБА_1, 17.07.1953р.н.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Відмовити у задоволенні іншої частини позову у звязку із необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя