Справа № 607/9327/17
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2017 Справа №607/9327/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання Костиник О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про зобовязання внесення змін в актових записах цивільного стану,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про зобовязання внести зміни до актових записів цивільного стану, зокрема - про в державний реєстр актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про іншого з подружжя, ОСОБА_2, національності замість «українка» - «єврейка», та в державний реєстр актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про іншого з подружжя бабусі позивачки ОСОБА_3, національності замість «українка» - «єврейка», посилаючись на ту обставину, що по бабусиній ліні, батьки та вся родина позивачки є євреями, в звязку з чим виховання відбувалося згідно єврейських традицій із святкуванням їх національних свят, сповідуванням їх віри. Однак з причини відсутності помилки, пропуску відомостей та змін до чинного законодавства (втрати чинності закону, яким визначено порядок внесення змін до актових записів в частині зміни національності), позивачка позбавлення можливості ідентифікувати себе та бабусю в державних реєстрах, щодо приналежності до єврейського етносу.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги повністю підтримали, зіславшись на мотиви викладені в позові та долучених письмових поясненнях..

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від відповідача надійшло заперечення на позов.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка тітка позивачки ОСОБА_4, та брат позивачки ОСОБА_5 та двоюрідний брат позивачки ОСОБА_6 підтвердили факт родинних відносин з бабусею позивачки, ОСОБА_3, зазначили, що й бабуся й мати позивачки ідентифікували себе частиною єврейського етносу, виховання відбувалося згідно єврейських традицій із святкуванням їх національних свят (Песах), сповідуванням їх віри, свідки та родичі бабусю позивачки на єврейський манер звали «Кася» зокрема записи про єврейську національність в свідоцтві про народження спеціально не проводили через політичні переслідування євреїв в Польщі, звідки була переселена родина позивачки.

Заслухавши пояснення позивачки, свідків, проаналізувавши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 Закону України Про національні меншини в Україні передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Судом встановлено, що бабуся позивачки ОСОБА_3 народилася 04.02.1911 року в с. Лежахів Ярославського району (тодішня республіка Польща). Там же, в Польщі, ОСОБА_7, котра походила з єврейської родини, вийшла заміж на ОСОБА_8, котрий народився 04.08.1902 року в с. Лежахів Ярославського району, та ідентифікував приналежність себе до чеського етносу.

Там же, в Польщі, у них народилося двоє синів Євген (ІНФОРМАЦІЯ_1), та Йосиф (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Як зазначає позивачка, з початком Другої світової війни та приходом німецьких окупаційних військ, єврейське населення почало піддаватися утискам та фізичному винищенню. Тому бабуся позивачки, разом з синами, змушена була деякий час переховуватися певний період з «землянці» в лісі, оскільки мали острах що хтось із сусідів повідомить про їх єврейське коріння.

Надалі, під час операції «Вісла», сімю бабусі позивачки, було переселено до України в с. Іванківці Зборівського району Тернопільської області , й вже в Україні, під острахом переслідувань та репресій, котрих родина зазнала в Польщі, із слів бабусі та діда позивачка, в книгах реєстрів їх національність було зазначено «українці». Як зазначає позивачка, із слів її бабусі, «це було необхідним для захисту її життя та життя дітей».

Документів, котрими підтверджується єврейська національність предків позивачки, не збереглося.

Разом з тим, як визначається матеріалами справи Відділом РАЦС листом №424/14-03-07 від 19.07.2017 р. ОСОБА_2 відмовлено у задоволення прохання (заяви) щодо внесення змін в дані про її національність з «українка» на «єврейка» виключно з наступних підстав - Указ Президента України від 31.12.1991 р. «Про порядок зміни громадянами України національності» втратив чинність, тобто відсутність спеціальний закон, котрим встановлено порядок внесення змін до актових записів в частині зміни національності, та відсутності помилок і пропуску відомостей.

Тема національності і національної приналежності людини (особи) висвітлена в основному законі України - ОСОБА_9 України. Зокрема у преамбулі до Основного Закону зазначено: «Верховна Рада України від імені Українського народу - громадян України всіх національностей,...» - тобто, Україна визнає наявність національностей як таких і приналежність людини до певної національності та рівність їх прав.

Визнання Україною національності людини і рівність її прав виходить із аналізу наступних частин ОСОБА_9 України, зокрема:

Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Стаття 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_9, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 23. Кожна людина мас право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Стаття 24. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Стаття 11. Держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

З наведених норм ОСОБА_9 України вбачається визнання національності - етнічного походження людини та рівність прав. Одночасно, гарантується дотримання них прав і неможливість їх скасування навіть при зміні (скасуванні. втраті чинності) законодавства.

За ОСОБА_9 України, статтею 32. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених ОСОБА_9 України.

Кожний громадянин мас право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Стаття 35. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Стаття 15. Суспільне життя в Україні грунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності.

Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов'язкова.

З викладеного вбачається кожен мас право володіти інформацією яка міститься (є у володінні) в органах влади і мас гарантоване право на її спростування. Втручання в особисте життя людини заборонено - тобто, ніхто не може вказати людині па її національність чи заставити її змінити національність чи власний світогляд і релігійні переконання.

У випадку порушення прав особи ОСОБА_9 України гарантує захист:

Стаття 32. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 8. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_9 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі ОСОБА_9 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_9 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_9 України гарантується.

Стаття 19. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_9 та законами України.

Стаття 55. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 124. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Отож, ОСОБА_9 України гарантує захист прав у суді. Даний захист поширюється на усі спори. І кожен громадянин має право оскаржити рішення органів влади чи посадових осіб. При розгляді судом питання слід врахувати те, що норми ОСОБА_9 України мають найвищу юридичну силу і прячу дію. Відтак, порушене в позові питання визнання національності - передбачено ОСОБА_9 України - національність людини визнається і гарантується, а при зверненні щодо порушення конституційних прав особи судовий захист гарантується.

ОСОБА_9 України також вказує на визнання джерелом права в Україні міжнародних угод. Зокрема, стаття 9 - Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В рішенні Європейського суду з прав людини у Справі «Гарнага проти України» (Заява №20390/07) від 16.05.2013 р. яке набуло статусу остаточного і відповідно є джерелом права в Україні, суд відзначає, що неврегульованість спірного питання на законодавчому рівні (відсутність норми права) не с причиною і перешкодою до позитивного вирішення спірного питання на користь заявника.

Так, у вказаному рішенням ЄСПЛ зауважує, що питання зміни по батькові не було визначено з достатньою чіткістю. Проте, навіть якщо існує суперечність стосовно правильного тлумачення закону, безперечним є те, що право особи на збереження свого імені, як і право на його зміну, визнається законодавством України, а також зауважує, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім'я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого повязаних з кримінальним судочинством (див. пункт 22 вище). У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або звязок носіїв певного імені з сімєю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обгрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обгрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться (див, пункт 38вище), вони не виконали своє позитивне зобовязання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно Суд вважає, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції.

Як і в аналізованому рішенні ЄСПЛ так у даній справі, відмовивши Позивачці у несенні змін до запису про національність виключно у звязку із відсутністю спеціального закону, приписами якого визначено процедуру внесення змін, державні органи влади (Відділ РАЦС) за відсутності виправданих підстав втрутилися у її приватне життя (право на само ідентифікацію), що є порушенням права, передбаченого ст. 8 Конвенції.

Національністю є приналежність особи до нації. При цьому приналежність особи до нації в сенсі етнічної групи (групи людей, котрі поділяють спільну етнічну самосвідомість, мову, культуру, походження , історію, вочевидь слід доводити доказами, як от: сповідування культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, тощо.

Отже походження ОСОБА_3 та, відповідно, позивачки ОСОБА_2, з єврейської родини доводиться поясненнями позивачки, свідків, листуванням членів родини, зокрема листом на імя бабусі позивачки, котру на єврейський манер називали «Кася», від сестри датованим 1939 роком, за змістом котрого сестра ОСОБА_3 вітаючись національним єврейським привітанням «Шалом», вітала останню з святом Песах (центральне юдейське свято на згадку про Вихід з Єгипту. Відзначається 14-15 нісана), та запитувала чи вона має випічку та випивку.

Як пояснили в судовому засіданні позивачка та свідки, що записи про єврейську національність спеціально не проводили через політичні переслідування євреїв, котрі проживали на території України на той час.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги в частині позову ОСОБА_2 є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до задоволення.

Водночас незважаючи на встановлений судом факт ідентифікації бабусі позивачки ОСОБА_3 з єврейським етносом, вимоги в частині останньої не можуть бути задоволеними судом, оскільки ОСОБА_3 не уповноважувала позивачку на звернення від її імені з відповідним позовом, а право на звернення до суду за захистом належить саме особі, чиє право не визнається, оспорюється або порушується.

Керуючись ст.ст.7-14, 86, 112,158-163 КАС України, ст.11 Закону України Про національні меншини в Україні , суд,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести зміни в Державний реєстр актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про іншого з подружжя, ОСОБА_2, національності замість «українка» - «єврейка»

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення (отримання) постанови та з одночасною подачею копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддяОСОБА_1