Справа № 812/1226/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кисельова Є.О.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року справа №812/1226/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Крмпнієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в справі № 812/1226/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 20.06.2017 № 1393-13, № 1394-13 та № 1395-13,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області від 20.06.2017 № 1393-13, № 1394-13 та № 1395-13 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 23343,32 грн, 895,77 грн та 890,12 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувані рішення податкового органу не відповідають законодавству, чинному на момент їх винесено. Апелянт звертає увагу суду, що оскільки наведені податкові повідомлення-рішення прийняті у 2017 році, то Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області повинно застосовувати ставки, розраховані саме на цей рік. За таких обставин, ОСОБА_2 наголошує, що відповідач протиправно застосував ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чинні в 2016 році.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (далі - позивач) є власником об'єктів нерухомого майна, розташованих за адресами:

АДРЕСА_3, що складається з нежитлового приміщення загальною площею 847,00 м2 (згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду від 03.11.2009);

-АДРЕСА_1, загальною площею 95,1 м2 (згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2007);

-АДРЕСА_2, загальною площею 94,5 м2 (згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2007).

Рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.01.2015 № 4288 затверджено положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

У додатках № 1, № 2 та № 3 до вказаного рішення встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з 01.01.2015, зокрема: - для об'єктів нежитлової нерухомості - 2 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.09.2016 № 668 встановлені наступі ставки податку на нерухоме майно:

- для об'єктів житлової нерухомості - для квартири - 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, з площі, що перевищує 60 м2;

- для об'єктів нежитлової нерухомості 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

20 червня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС, податковий орган) прийнято податкові повідомлення-рішення № 1393-13, № 1394-14 та № 13945-13, якими позивачу згідно з пунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» за податковий період 2016 рік та застосовано податку, визначені рішенням № 668.

Відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 26.01.2017 №1200 внесені зміни до рішення від 30.05.2016 № 419, а саме змінені ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості.

Вважаючи, що податковий орган протиправно застосував у 2017 році ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені в 2016 році, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України регламентовано, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

За приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Статтею 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII) який діє з 01.01.2015 майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

У той же час, статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, в якому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прямо не передбачений.

Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 ПК України.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить у повноваження місцевої ради, яка має прийняти відповідне рішення.

При цьому, згідно з пунктом 8.3. статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно, а також кореспондує положенням пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього кодексу.

Разом з тим, відповідно до пп. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

За правилами п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Таким чином, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Тобто, рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте в 2017 році, саме 26.01.2017, не може бути застосоване при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, раніше 2018 року.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на визначений ч. 1 ст. 58 Конституції України принцип, відповідно до якого Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У спірних правовідносинах йдеться не про відповідальність платника податку, яка відображається в нарахуванні пені та штрафу, а безпосередньо про визначений податковим законодавством обов'язок.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваній постанові висновок щодо недоведеності ОСОБА_2 протиправного застосування Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області встановлених до 01 січня 2017 році відсоткових ставок при обрахунку належного до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в справі № 812/1226/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 20.06.2017 № 1393-13, № 1394-13 та № 1395-13 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в справі № 812/1226/17 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

І. Д. Компанієць

Л. В. Ястребова