Справа № 247/3913/13-а (2а/247/87/13)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Київ К/800/10771/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Черпака Ю.К., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Торезі Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Торезького міського суду Донецької області від 3 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року, -

встановив:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, після неодноразового доповнення якого просила визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Торезі Донецької області щодо зменшення розміру її пенсії на підставі розпорядження від 17 вересня 2012 року № 161436 протиправними, зобов'язати відповідача повернути недоплачену суму пенсії, починаючи з травня 2012 року, та в подальшому виплачувати пенсію згідно розпорядження від 11 листопада 2008 року № 161436.

Постановою Торезького міського суду Донецької області від 3 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Торезького міського суду Донецької області від 3 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року і задовольнити позов.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 11 травня 1987 року по 11 серпня 1996 року працювала гірником з маркшейдерських робіт 1 розряду з повним робочим днем під землею у відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит». З 12 серпня 1996 року позивач переведена на дільницю БВР роздавальником вибухових матеріалів, а 4 травня 1999 року звільнена у зв'язку з виходом на пенсію.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 16 квітня 2013 року № 06-01-1275 ОСОБА_4 працювала повний робочий день у відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит», була зайнята на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік за професією «гірник маркшейдерського відділу», виконувала роботи повний робочий день під землею за професією «роздавальник вибухових матеріалів підземний».

Протоколом від 27 січня 1999 року № 4253 позивачеві з 15 грудня 1998 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Загальний стаж ОСОБА_4 складає 26 років 3 місяці 16 днів, з яких на роботах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, - 11 років 7 місяців 15 днів.

Згідно розпоряджень про перерахунок пенсії протягом 1999-2003 років позивачеві проведено перерахунок пенсії відповідно до вимог діючого законодавства у зв'язку із зміною розміру прожиткового мінімуму.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в місті Торезі Донецької області від 11 листопада 2008 року № 161436 позивачеві проведено перерахунок пенсії на підставі Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року № 345-VI (далі - Закон № 345-VI).

У березні 2012 року відповідачем виявлено помилку у нарахуванні пенсії ОСОБА_4 і розпорядженням від 17 вересня 2012 року № 161436 здійснений перерахунок такої з 1 травня 2012 року, після чого її розмір почав становити 1003,50 гривень.

На звернення ОСОБА_4 щодо перерахунку її пенсії Управління Пенсійного фонду України в місті Торезі Донецької області листом від 12 липня 2013 року № 134/П-02-01-01 повідомило про неможливість зарахування періоду її роботи з 11 травня 1987 року по 11 серпня 1996 року гірником на маркшейдерських роботах до стажу, що дає право на обчислення пенсії за нормами Закону № 345-VI, оскільки зазначена професія передбачає зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з правомірності здійснення перерахунку пенсії через відсутність підстав для обчислення пенсії ОСОБА_4 з урахуванням вимог Закону № 345-VI.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 345-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

За змістом статті 8 цього Закону мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом «а» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, геологорозвідці, на дренажних шахтах на будівництві шахт, рудників, копалень» розділу 1 «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (далі - Список № 1), передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.

У відповідності до пункту «г» підрозділу 1 розділу 1 Списку № 1 посада маркшейдера, яку обіймала позивач, передбачає зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді).

Верховний Суд України на підставі системного аналізу зазначених вище нормативних актів дійшов висновку, що до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені цим Законом пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день (постанова № 21-455а13).

Оскільки посада маркшейдера відноситься до пункту «г» підрозділу 1 розділу 1 Списку № 1, яким передбачено зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), то дія Закону № 345-VI на позивача не поширюється.

Отримання ОСОБА_4 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не є підставою для застосування до неї дії Закону № 345-VI, оскільки робота в якості маркшейдера лише пов'язана з підземними роботами, але не є такою, що належить до підземної роботи протягом повного робочого дня.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про відмову у задоволенні позову, є обґрунтованими.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Торезького міського суду Донецької області від 3 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Торезі Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Черпак Ю.К.