Справа № 815/3439/17
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3439/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю КАРА-МАРІН про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ТОВ КАРА-МАРІН, код () згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання наказу ГУ ДФС в Одеській області №2226 від 15.06.2017 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «КАРА-МАРІН»», посадовими особами податкового органу був здійснений вихід за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Голиця, буд. 91 де здійснює господарську діяльність ТОВ «КАРА-МАРІН». Бухгалтером підприємства було відмовлено посадовим особам ГУ ДФС в Одеській області у допуску до перевірки про що був складений акт №251/15-32-15-06 від 23.06.2017 року. 26.06.2017 року о 12.00 начальником ГУ ДФС в Одеській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Вказані обставини на думку представника позивача, підтверджують правомірність рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового засідання 15.11.2017 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог КАС України, надав письмові заперечення, в яких також просив розглянути справу за відсутності представника ТОВ «КАРА-МАРІН». В обґрунтування заперечень зазначив, що 01.08.2017 року за результатами розгляду справи №815/3388/17 за адміністративним позовом ТОВ «КАРАМАРІН» до ГУ ДФС в Одеській області про скасування наказу від 15.06.2017 року №2226» Одеським окружним адміністративним судом було прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ТОВ «КАРА-МАРІН» оскаржило його в апеляційному порядку, в подальшому відмовившись від позову, у зв'язку з чим 26.09.2017 року Одеським адміністративним апеляційним судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі №815/3388/17. Також представник відповідача зазначає, що 13 листопада 2017 року ТОВ «КАРА-МАРІН» звернулось до ГУ ДФС в Одеській області із листом від 04.09.2017 року №409, яким повідомило про усунення перешкод у допуску посадових осіб контролюючого органу до здійснення податкового контролю, а також клопотало здійснити перевірку за його місцезнаходженням.

Представник відповідача вважає, що відмова ТОВ «КАРА-МАРІН» від позовних вимог та апеляційної скарги у справі №815/3388/17, а також клопотання до ГУ ДФС в Одеській області про здійснення заходів податкового контролю свідчать про те, що відповідач не відмовляється від проведення фактичної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Крім того, представник відповідача зазначає, що 27.06.2017 року ГУ ДФС в Одеській області зверталось до Одеського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «КАРА-МАРІН», яке ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 року було повернуто позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків подання. В цій ухвалі зазначено, що після повернення подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «КАРА-МАРІН», ГУ ДФС в Одеській області мало можливість повторно звернутись до суду з цим поданням. На думку, представника відповідача обставина повернення судом подання не надала ГУ ДФС в Одеській області право звернутись з тими самими вимогами до суду в загальному порядку, оскільки таке право передбачено ч.6 ст. 183-3 КАС України у разі відмови у прийнятті подання.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно з вимогами п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 ст. 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Відповідно до п.81.3 ст. 81 ПК України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу не мають права вимагати у платника податків отримувати витяг із відповідного реєстру про взяття такого платника податків на облік відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з п.94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 94.2.3. п.94.2 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п. 94.3 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Відповідно до п. 94. 4 ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з п. 94.5 ст. 94 ПК України умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.6-94.12 ст. 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

У всіх випадках, коли контролюючий орган вищого рівня або суд скасовує рішення про арешт майна, контролюючий орган вищого рівня проводить службове розслідування щодо мотивів прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про арешт майна та приймає рішення про притягнення винних до відповідальності відповідно до закону.

При прийнятті рішення про арешт майна банку арешт не може бути накладено на його кореспондентський рахунок.

Платник податків має право на відшкодування збитків та немайнової шкоди, завданих контролюючим органом внаслідок неправомірного застосування арешту майна такого платника податків, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених контролюючим органам, згідно із законом. Рішення про таке відшкодування приймається судом.

Судом встановлено, 15 червня 2017 року в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області виданий наказ №2226 від 15.06.2017 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «КАРА-МАРІН» в період з 21.06.2017 року, тривалістю 10 діб. (а.с. 10).

З метою здійснення фактичної перевірки, 23.06.2017 року посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області на підставі наказу №2226 від 15.06.2017 року та направлень від 20.06.2017 року № 605, 606, 607 здійснено виїзд за адресою Болградський район, с. Голиця, буд. 91, проте бухгалтером ТОВ «КАРА-МАРІН» від підписання направлень та допуску до перевірки було відмовлено, про що складені відповідні акти. (а.с. 11-15).

Також бухгалтером ТОВ «КАРА-МАРІН» - ОСОБА_1 надані пояснення до акту про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки від 23.06.2017 року, в яких зазначено, що предявлені документи оформлені з порушенням вимог, встановлених абз. 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України, зокрема у наказі на проведення перевірки від 15.06.2017 року №2226 та направленнях на перевірку від 20.06.2017 року №605, 606, 607 відсутні відомості про підставу проведення перевірки, а також повні реквізити субєкта перевірки.

В цих поясненнях також бухгалтер ТОВ «КАРА-МАРІН» посилається на порушення позивачем ст. 10 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». (а.с. 16).

На підставі акту про не допуск до проведення перевірки, пояснень бухгалтера ТОВ «КАРА-МАРІН» та звернення заступника начальника ОСОБА_2 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, 26.06.2017 року о 12.00 начальником ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника ТОВ «КАРА-МАРІН», , що перебуває за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Голиця, буд. 91.

Також судом встановлено, що ТОВ «КАРА-МАРІН» оскаржений наказ ГУ ДФС в Одеській області від 15.06.2017 року №2226 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «КАРА-МАРІН» в судовому порядку. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року у справі №815/3388/17 у задоволенні адміністративного позову ТОВ «КАРА-МАРІН» відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 року провадження по справі №815/3388/17 закрито, у зв'язку з відмовою ТОВ «КАРА-МАРІН» від позову та від апеляційної скарги. Рішення набрало законної сили. (а.с. 60-64).

Разом з тим, в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 року вказано, що суд першої інстанції вірно встановив, що 01.06.2017 року до Управління надійшла заява ОСОБА_4 від 25.07.2017 року про проведення перевірки, зокрема, підприємства "КАРА МАРІН", розташованого у Болградському районі. В обґрунтування цієї заяви зазначено, що вказаним підприємством при наданні послуг пашки землі не видаються чеки селянам, чим порушується закон.

В ухвалі суду зазначено, що колегією суддів, прийнято до уваги те, що заявник у своїй заяві вказав свої повні дані щодо прізвища, імя та по батькові, місця проживання та скріпив заяву своїм підписом.

Також в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 року вказано, що на думку колегії суддів, наявність у розпорядженні Управління оформленого належним чином письмового звернення про порушення субєктом господарювання установленого порядку проведення розрахункових чи касових операцій ініціює контролюючий орган відповідно до п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України провести фактичну перевірку платника податків. При цьому, колегія суддів враховує, що оскаржуваний наказ підписаний керівником органу, містить відповідні посилання на норми податкового законодавства, на підставі яких проводиться перевірка, період проведення перевірки, перелік посадових осіб, яким доручено проведення перевірки, а також відомості щодо обєкта перевірки, його найменування, місцезнаходження тощо. Враховуючи викладене, оскільки доводи позивача про те, що призначення фактичної перевірки субєкта господарювання відбулось за відсутності правових підстав та з порушенням податкового законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч 1. ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, оскільки наказ ГУ ДФС в Одеській області від 15.06.2017 року №2226 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «КАРА-МАРІН» за результатом судового оскарження не скасований та є чинним, суд вважає, що у відповідача відсутні були підстави не допускати представників ГУ ДФС в Одеській області до перевірки на виконання цього наказу, а тому рішення від 26.06.2017 року про застосування до ТОВ «КАРА-МАРІН» умовного адміністративного арешту майна ТОВ «КАРА-МАРІН», винесено в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 правомірно.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів, зокрема, щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 183-3 КАС України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинно містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку, якщо такий відомий, відносно сторони, до якої застосовуються заходи, передбачені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення з поданням, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб'єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою. У разі недотримання вимог частини третьої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків. Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику подання та доданих до нього документів. Повернення подання не є перешкодою для повторного звернення з ним до суду після усунення його недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 183-3 КАС України суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті; 2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Згідно із ч.8 ст. 183-3 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позивач 27.06.2017 року звертався до Одеського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження умовного адміністративного арешту майна ТОВ «КАРА-МАРІН» (справа №815/3377/17).

Ухвалою суду від 27.06.2017 року подання було залишено без руху. Ухвалою суду від 29.06.2017 року вказане подання було повернуто позивачу в зв'язку з невиконанням ухвали без руху.

Як вбачається з ухвали суду від 29.06.2017 року по справі №815/3377/17, станом на 12.00 год. 29.06.2017 року з боку ГУ ДФС в Одеській області жодних документів через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду не надходило. При цьому, заявник не скористався своїм правом на апеляційне оскарження, як і не скористався своїм правом повторного звернення з таким поданням.

Разом з тим, ГУ ДФС в Одеській області звернулось з тими самими вимогами до суду в загальному порядку 29.06.2017 року.

Відповідно до пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Відповідно до пп.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, податковий орган повинен звернутися за підтвердженням адміністративного арешту майна в межах 96 годин, протягом яких суд може такий арешт підтвердити. Недотримання вищеозначеного строку, який в силу абз.2 п.94.10 ст.94 ПК України не може бути продовжений, унеможливлює правозастосування цієї норми в силу законодавчих приписів, а не розсуду суду.

Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «КАРА-МАРІН», застосований рішенням від 26.06.2017 року, є припиненим, суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю КАРА-МАРІН про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Суддя О.А. Левчук