Справа № 826/12167/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
29 листопада 2017 року № 826/12167/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Служби зовнішньої розвідки України, Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Служби зовнішньої розвідки України, Служби зовнішньої розвідки України та просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби зовнішньої розвідки України від 06 липня 2016 року № 297-ос про звільнення генерал-майора ОСОБА_1 з військової служби у Службі зовнішньої розвідки України;
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби зовнішньої розвідки України від 08 липня 2016 року про виключення генерал-майора ОСОБА_1 із списків особового складу Служби зовнішньої розвідки України;
- поновити генерал-майора ОСОБА_1 на військовій службі у Службі зовнішньої розвідки України з 08 липня 2016 року на попередній займаній посаді або іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді;
- стягнути зі Служби зовнішньої розвідки України на користь генерал-майора ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;
- визнати протиправною бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України щодо не нарахування та невиплати генерал-майору ОСОБА_1 грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні т.в.п. директора 6 Департаменту Служби зовнішньої розвідки України полковника ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України нарахувати та виплатити генерал-майору ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні т.в.п. директора Департаменту Служби зовнішньої розвідки України полковника ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його звільнення відбулося за надуманих підстав, з порушеннями процедури звільнення, які полягали у неповідомленні про звільнення не пізніше ніж за 2 місяці перед поданням про звільнення відповідно до підпункту «а» пункту 63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17 липня 2006 року № 619, проведенні менше двох індивідуальних співбесід з військовослужбовцем перед звільненням відповідно до пункту 7.3 Інструкції про застосування окремих норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Служби зовнішньої розвідки України від 28 березня 2012 року № 75, не направленні на огляд до військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на підставі пункту 7.7 Інструкції про застосування окремих норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України.
Представник відповідачів проти позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи, у задоволенні позову просив відмовити.
Ухвалою від 01 листопада 2016 року (протокольною) відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов у письмове провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України (далі СЗРУ) від 28 серпня 2015 року № 448-ос відповідно до пункту 2.10 Порядку надання доступу до державної таємниці в СЗРУ від 26 березня 2015 року № 90/ДСК генерал-майору ОСОБА_1 припинено доступ до державної таємниці за пунктом 1175 номенклатури посад з 12 серпня 2015 року.
Розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України № 48-д від 25 лютого 2016 року скасовано допуск генерал-майора ОСОБА_1 до державної таємниці за формою 2.
Відповідно до частини 8 та підпункту «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» генерал-майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби через службову невідповідність, про що Головою Служби зовнішньої розвідки України видано оскаржуваний наказ від 06 липня 2016 року № 297-ос.
Перед звільненням з позивачем проведено одну індивідуальну співбесіду менше ніж за 2 місяці до дати звільнення, а саме - 10 травня 2016 року. Звільнення відбулося без направлення ОСОБА_1 на огляд до військово-лікарської комісії.
Наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 08 липня 2016 року генерал-майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу Служби зовнішньої розвідки України.
Дані обставини не заперечуються сторонами у справі.
Позивач не погоджується із спірними наказами відповідачів, вважає їх протиправними, посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що внаслідок незаконного звільнення підлягає поновленню на військовій службі на попередній або на іншій, не нижчій ніж попередня, посаді з виплатою матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а також за період перебування у розпорядженні т.в.п директора 6 Департаменту СЗРУ полковника ОСОБА_3 .
Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об`єктивному досліджені доказів, дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, генерал-майор ОСОБА_1 з 26 червня 2012 року по 08 липня 2016 року проходив військову службу у Службі зовнішньої розвідки України, з них:
- з 29 жовтня 2012 року по 10 березня 2014 року позивач проходив військову службу на посаді директора 6 Департаменту СЗРУ;
- наказом Голови СЗРУ від 10 березня 2014 року № 155-ос позивача зараховано у розпорядження Голови СЗРУ за посадою директора департаменту на підставі підпункту «а» пункту 44-1 Положення про проходження служби у СЗРУ, затвердженого Указом Президента України від 17 липня 2006 року № 619/2006 (далі Положення № 619/2006);
- наказом Голови СЗРУ від 24 квітня 2014 року № 317-ос ОСОБА_1 зараховано у розпорядження директора 6 департаменту за посадою директора департаменту на підставі підпункту «а» пункту 44-1 Положення № 619/2006.
Листом 6 департаменту СЗРУ від 16 липня 2015 року № 12/9/3385/дск до Режимно-секретного управління СЗРУ, якому Положенням про Режимно-секретне управління СЗРУ, затвердженого наказом Голови СЗРУ від 09 вересня 2013 року № 230/дск, надані повноваження щодо організації та здійснення заходів з охорони державної таємниці, забезпечення режиму секретності та постійного контролю за його додержанням в СЗРУ, у відповідь на лист РСУ від 19 червня 2015 року № 3/1/935/дск «Щодо посилення доступу», з метою припинення необґрунтованого доступу до інформації з обмеженим доступом у СЗРУ шляхом зобов`язання керівників структурних підрозділів надати дані щодо документального підтвердження безпосередньої участі співробітників, яким надано доступ до відомостей, що становлять державну таємницю, було повідомлено про відсутність у ОСОБА_1 безпосередньої роботи з відомостями, що становлять державну таємницю протягом періоду з березня по червень 2015 року.
Враховуючи наявність такої інформації Головою СЗРУ прийнято рішення щодо припинення доступу генерал-майору ОСОБА_1 до державної таємниці з 12 серпня 2015 року, про що видано наказ № 448-ос від 28 серпня 2015 року.
У подальшому розпорядженням ЦУ СБУ від 25 лютого 2016 року № 48д ОСОБА_1 скасовано допуск до державної таємниці за формою 2, що стало наслідком неможливості призначення його на посаду та виконання ним службових обов`язків відповідно до номенклатури посад співробітників-військовослужбовців, працівників Служби зовнішньої розвідки України, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці.
Виходячи з пояснень представника відповідача, приймаючи рішення щодо звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність за частиною восьмою та пунктом «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач приймав до уваги норми Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17 липня 2006 року № 619/2006 (далі Положення), відповідно до пункту 64 якого контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби в запас у тому числі через службову невідповідність (підпункт е) та у разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на військовослужбовця обов`язків вимагає доступу до державної таємниці (пункт ї).
Разом з тим, у пункті 7.5 Інструкції про застосування окремих норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України № 75 від 28 березня 2012 року (далі Інструкція), чинному станом на день звільнення, роз`яснено, що подання до звільнення за службовою невідповідністю здійснюється на підставі наказу про накладення на військовослужбовців дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, виданого посадовими особами у межах дисциплінарних повноважень та атестації з висновком про звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Отже, така підстава для внесення подання про звільнення військовослужбовця СЗРУ через службову невідповідність у зв`язку з наявністю повідомлення режимно-секретного органу СЗРУ щодо військовослужбовців, яким скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання покладених на військовослужбовців обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, була відсутня в Інструкції станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Крім того, згідно інформації, наведеної у листі СЗРУ у листі від 10 серпня 2016 року у період з 17 червня 2-14 року по 08 липня 2016 року дисциплінарні стягнення на ОСОБА_1 не накладалися, атестування стосовно нього не проводилися.
За загальним правилом відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю України у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці трудовий договір (контракт) підлягає розірванню.
Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про державну таємницю» громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.
Як вбачається з фактичних обставин, відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, не пропонував позивачу іншої роботи, порушивши таким чином його право на працю, встановлене статтею 43 Конституції України.
Виходячи з аналізу наведених норм законів та підзаконних актів, а також враховуючи обсяг наданих до матеріалів справи доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості підстав для звільнення позивача через службову невідповідність, оскільки звільняючи ОСОБА_1 за частиною восьмою та підпунктом «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач, вочевидь мав на увазі іншу підставу для звільнення - повідомлення режимно-секретного органу СЗРУ щодо військовослужбовців, яким скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання покладених на військовослужбовців обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, не передбачену зазначеною статтею Закону. При цьому, відповідачем не доведено у чому саме полягала службова невідповідність ОСОБА_1 , не надано фактичних доказів такої невідповідності, не роз`яснено способу її виявлення та відповідного документального оформлення.
Крім того, відповідно до пункту 7.3. Інструкції з військовослужбовцями перед звільненням з військової служби проводиться не менше двох індивідуальних співбесід.
Перша співбесіда проводиться завчасно перед поданням до звільнення, під час якої роз`яснюються підстави і строки подання до звільнення, пільги та переваги з працевлаштування і матеріально-побутового забезпечення, надаються необхідні роз`яснення з інших питань, встановлюється військовий комісаріат (регіональний орган Служби безпеки України) для направлення військовослужбовця на військовий облік та місце його проживання після звільнення, з`ясовуються прохання військовослужбовця. При цьому з військовослужбовцями, які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, співбесіди проводяться не пізніше ніж за два місяці перед поданням до звільнення. Військовослужбовці, визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, подаються до звільнення не пізніше місячного строку з дня отримання підрозділом висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Співбесіди перед звільненням проводяться:
- з особами сержантського і старшинського складу - безпосередніми (прямими) начальниками з числа осіб офіцерського складу;
- з особами офіцерського складу до полковника включно - безпосередніми (прямими) начальниками, керівником структурного підрозділу СЗРУ або його заступником;
- з особами вищого офіцерського складу - безпосереднім начальником, а також, як правило, заступником Голови СЗРУ.
До участі у співбесідах за потреби залучаються співробітники кадрових, фінансових та юридичних підрозділів.
Якщо під час співбесіди військовослужбовцями, що звільняються, порушені питання, які не можуть бути вирішені начальниками, що проводять співбесіди, останні доповідають їх для вирішення старшому прямому начальнику з викладенням суті питання.
Друга співбесіда проводиться безпосереднім начальником безпосередньо перед подачею подання до звільнення, під час якої надаються відповіді на запитання і прохання, висловлені військовослужбовцем під час першої співбесіди, уточнюються підстави звільнення з урахуванням висновку (постанови) військово-лікарської комісії та інші питання, пов`язані зі звільненням.
Зміст проведених співбесід відображається в аркушах співбесід, що підписують начальники, які проводили співбесіди, та військовослужбовець, що звільняється. Аркуші співбесід долучаються і зберігаються в особовій справі.
Як зазначає представник відповідача, 10 травня 2016 року, тобто менше ніж за два місяці до звільнення, з генерал-майором ОСОБА_1 було проведено індивідуальну співбесіду, під час якої роз`яснено про відсутність можливостей призначення його на відповідній посаді в СЗРУ та доведено підставу звільнення через службову невідповідність на підтвердження чого до матеріалів справи надано аркуш співбесіди. При цьому під час співбесіди питання не торкалися пільг та переваг з працевлаштування і матеріально-побутового забезпечення, встановлення військового комісаріату для направлення військовослужбовця на військовий облік та місця його проживання після звільнення, як встановлено пунктом 7.3. Інструкції.
Друга співбесіда із ОСОБА_1 не проводилася з причин не конструктивності ведення співбесіди, як зазначив представник відповідача у своїх запереченнях.
Отже, передбачена процедура, яка передує звільненню та визначена Інструкцією, затвердженою самим СЗРУ, як документ, яким роз`яснюється порядок застосування Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, дотримана у даному випадку не була.
Оцінюючи під час розгляду усі доводи позивача, суд серед іншого відхиляє його твердження щодо не направлення на огляд до військово-лікарської комісії, як передбачено пунктом 7.7. Інструкції, а саме: військовослужбовці перед поданням до звільнення в запас або у відставку направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на огляд до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються при визначенні підстави звільнення, оскільки другим абзацом цього ж пункту визначено, що військовослужбовці, які подаються до звільнення за підпунктами "е", "є", "з", "и" пункту 64, підпунктами "в" - "е" пункту 65, підпунктами "д", "е", "ж" пункту 66, підпунктами "в" - "д" пункту 67 та пунктом 68 Положення, на огляд до військово-лікарської комісії не направляються.
За таких обставин, аналізуючи встановлені фактичні дані у сукупності, суд приходить до висновку, що за умов відсутності чіткого визначення Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Положенням та Інструкцією терміну «службова невідповідність» відповідачем не доведено обставин неможливості залишення позивача на службі СЗРУ та необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення через службову невідповідність, а в матеріалах справи відсутні докази, які б переконливо вказували на невідповідність позивача займаній посаді.
Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправними та скасування наказу Голови Служби зовнішньої розвідки України № 297-ос від 06 липня 2016 року щодо звільнення генерал-майора ОСОБА_1 з військової служби та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з 08 липня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій ніж попередня посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад.
У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній роботі, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння військового звання.
Отже, ОСОБА_1 підлягає поновленню на військовій службі у СЗРУ з 08 липня 2016 року з виплатою йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
З матеріалів справи вбачається, що до звільнення позивач перебував у розпорядженні т.в.п. директора 6 департаменту СЗРУ полковника Курулюка В.
Пунктом 44 Положення № 619/2006 визначено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників означає, що вони проходять військову службу не на військових посадах. Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження відповідних начальників наказами по особовому складу тих начальників, які мають право призначення на ці посади.
За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників, зберігаються всі види матеріального та грошового забезпечення за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.
Статтею 8 Закону України «Про службу зовнішньої розвідки України» передбачено, що соціальний захист співробітників Служби зовнішньої розвідки України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до Законів України «Про розвідувальні органи України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до приписів статті 9 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини четвертої статті 9 зазначеного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України, зарахованим у розпорядження відповідних начальників, визначено пунктом 6.2 Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом СЗРУ від 28 лютого 2008 року № 45 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 березня 2008 року за № 246/14937 (далі Інструкція № 45).
Підпунктом 6.2.1 Інструкції № 45 військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників, грошове забезпечення виплачується у розмірах, які були їм встановлені відповідно до займаної посади на день зарахування у розпорядження, зокрема, за службовою потребою не більше ніж протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження.
Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується довідкою від 01 серпня 2016 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 та листом СЗРУ від 17 лютого 2016 року № 5/2/1337/П, грошове забезпечення позивачу виплачено по останній день перебування у розпорядженні по 17 червня 2014 року включно і після цієї дати не виплачувалося.
За таких обставин, враховуючи те, що після спливу двомісячного терміну перебування ОСОБА_1 у розпорядженні т.в.п. директора 6 департаменту Служби зовнішньої розвідки України полковника Курулюка В. питання щодо його переведення на іншу посаду або звільнення не вирішувалося протягом більше двох років, при цьому грошове забезпечення не нараховувалося та не виплачувалося, позовні вимоги в зазначеній частині також підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, враховуючи те, що вказані вище нормативно-правові акти не містять в собі положення, які б врегулювали порядок обчислення грошового забезпечення військовослужбовця Служби зовнішньої розвідки України за час вимушеного прогулу у разі поновлення останнього на роботі, суд застосовує аналогію права та керується приписами Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме з пунктів 5 та 8 зазначеного Порядку, відповідно до яких основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні дні) на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.
Отже, виходячи із довідки про грошове забезпечення колишнього військовослужбовця СЗРУ генерал-майора ОСОБА_1 від 01 серпня 2014 року, яка міститься в матеріалах справи, розмір грошового забезпечення у розрахунку за повний місяць станом на 17 червня 2014 року складав 13 753, 00 грн, тому: 13 753, 00 грн + 13 753, 00 грн = 27 506, 00 грн/ 40 робочих днів = 687, 65 грн. (середньоденне грошове забезпечення).
Виходячи з поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, у даному випадку суд обраховує період з 08 липня 2016 року по 15 листопада 2017 року.
Оскільки час, протягом якого не нараховувалося грошове забезпечення позивачу, складає 325 робочих днів (середня кількість робочих днів в місяці складає 20, тому 20 х (16 міс. + 5 днів) = 325 днів), то грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08 липня 2016 року по 15 листопада 2017 року складає суму у розмірі: 687, 65 грн х 325 робочих днів = 223 486, 25 грн.
Згідно частин першої та третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження було надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Позивачем доведено суду у повній мірі та підтверджено належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, натомість відповідачем доводи позивача не спростовано.
Керуючись ст. ст. 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби зовнішньої розвідки України від 06 липня 2016 року № 287-ос «По особовому складу по військовослужбовцях» в частині звільнення генерал-майора ОСОБА_1 з військової служби в запас Служби зовнішньої розвідки України та виключення його зі списків особового складу з 08 липня 2016 року.
3. Зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Службі зовнішньої розвідки України на попередній займаній ним посаді або іншій, не нижчій ніж попередня, посаді з 08 липня 2016 року.
4. Стягнути із Служби зовнішньої розвідки України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 223 486, 25 (двісті двадцять три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 25 коп. за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.
5. Визнати протиправною бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України щодо не нарахування та невиплати генерал-майору ОСОБА_1 грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні т.в.п. директора 6 департаменту Служби зовнішньої розвідки України полковника Курулюка В.
6. Зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України нарахувати та виплатити генерал-майору майору ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні т.в.п. директора 6 департаменту Служби зовнішньої розвідки України полковника Курулюка В.
7. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній займаній ним посаді або іншій, не нижчій ніж попередня посаді та стягнення із Служби зовнішньої розвідки України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 13 753 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 00 коп. допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда