Справа № 813/211/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8737/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Глушка І.В.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у справі №813/211/16 за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

29.01.2016 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), просив з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.03.2016:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи стосовно не включення ОСОБА_3 до загального переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.02.2015 №006-13525-200215 в сумі 5 000 доларів США;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.02.2015 №006-13525-200215 в сумі 5 000 доларів США;

- зобов'язати Фонд включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.02.2015 №006-13525-200215 в сумі 5 000 доларів США, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі додаткової інформації, наданої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Уповноважена особа та Фонд подали апеляційні скарги, просять скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що комісією з перевірки правочинів за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, власник великого вкладу, залучивши кошти в сумі, що не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладами на рахунок позивача, фактично розділив суму власного вкладу на частини з метою отримання відшкодування коштів за власним вкладом в сумі, що перевищує розмір граничного відшкодування. При цьому, зазначені операції з перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в Банку, були здійснені в період дії постанови Національного Банку України №692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», коли банку було заборонено проводити будь-які операції, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Вказує, що відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк» зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Вважає, що апелянтом було вчинено належні відповідні дії, на виконання своїх повноважень, які передбачені та відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зауважує, що Уповноважена особа є працівником Фонду, діє від імені Фонду та в межах повноважень, делегованих Фондом, а тому судові витрати підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постановою Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фонду. При цьому, згідно ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстави здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Враховуючи зазначене, вказує, що АТ «Дельта Банк» на час укладення договору з позивачем не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення цього правочину. Разом з тим зауважує, що Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданих уповноваженою особою переліку вкладників, тобто затверджує загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого Уповноваженою особою. Зазначає, що у Фонді відсутні будь-які первинні документи стосовно вкладника, а врахування інших документів під час складання Загального реєстру, крім переліку вкладників не передбачено. Враховуючи зазначене, наголошує, що Фондом не приймались рішення та не допускались діяння (дія чи бездіяльність) по відношенню до позивача, не порушувались його права чи інтереси, отже зобов'язання судом першої інстанції вчинити дії Фондом апелянт вважає незаконними. Вказує, що вимога позивача стосовно Фонду є намаганням прямого втручання у виключні дискреційні повноваження Фонду гарантування вкладів.

В судове засідання 27.11.2017 апелянти повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомлені про розгляд справи. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав письмові пояснення та просив справу розглянути за відсутності представника. Представник позивача щодо апеляційних скарг заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційних скарг в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 20.02.2015 між ОСОБА_3 («Вкладник») з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк» (Банк) з іншої сторони, укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №006-13525-200215 відповідно до п.1.2 та п.1.3 якого, сума вкладу складає 5000,00 (п'ять тисяч доларів США), вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у п.1.6 цього Договору та по 19.08.2015 включно. Згідно з п.1.4 Договору, процентна ставка на суму вкладу становить 5,5 відсотка в рік. Пунктом 1.6 Договору передбачено, що Банк на виконання цього договору відкриває вкладнику рахунок НОМЕР_1 (т.1 а.с.14).

Також, 20.02.2015 між ОСОБА_3 («Вкладник») з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк» (Банк) з іншої сторони, укладено Додаткову угоду №1 до Договору №006-13525-200215, якою п.1.8 Договору викладено в наступній редакції: «Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовилися, що умови п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладення цього договору не буде здійснено зарахування або перерахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей договорів вважається таким, що не був укладений» (т.1 а.с.17).

Відповідно до Платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, від 20.02.2015 №46200404 на депозитний рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_2 надійшли кошти в сумі 5 000,00 доларів США, шляхом переказу з рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_3 (т.1 а.с.16).

02.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (т.1 а.с.78-79).

На звернення ОСОБА_3 від 21.07.2015 щодо виплати коштів по депозитному договору, Тимчасова адміністрація АТ «Дельта Банк» листом від 22.07.2016 №05-3045698 повідомила, що операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації, здійснюється перевірка операцій за рахунками, відкритими на ім'я заявника в Банку (т.1 а.с.43).

Листом Тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» від 23.09.2015 №8821/2194 ОСОБА_3 повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) №006-13525-200215 від 20.02.2015, відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т.1 а.с.44).

04.10.2015 ОСОБА_3 звернувся до Уповноваженої особи із заявою щодо включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т.1 а.с.39).

12.12.2015 ОСОБА_3 звернувся із заявою до Уповноваженої особи щодо відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та подання до Фонду додаткової інформації щодо нього як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т.1 а.с.21-22).

Листом від 25.12.2015 вих.№05-3209963 ОСОБА_3 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, виявлено, що Договір №006-13525-200215 банківського вкладу (депозити) від 20.02.2015 є нікчемним відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому інформацію щодо вищезазначеного Договору не включено до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т.1 а.с.23).

Вважаючи рішення Уповноваженої особи щодо не включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом протиправним, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2121-III) закріплено критерії віднесення банку до категорії проблемних та встановлено, що Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону №2121-III Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв'язку з здійсненням Банком ризикової діяльності Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої Банку заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.78-79).

Згідно з ч.2 ст.76 Закону №2121-III Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №4452-VI) встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 2 ст.26 Закону №4452-VI встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно з ч.6 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно з пунктами 3-4 Розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, в редакції чинній на час прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як це передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Водночас, з аналізу викладених положень нормативно правових актів вбачається, що відшкодування коштів триває з моменту прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку та завершується в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням виконавчої дирекцією Фонду №71 від 08.04.2015 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно (т.1 а.с.81).

Рішенням виконавчої дирекцією Фонду №147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно (т.1 а.с.82).

Постановою Національного банку України №664 від 02.10.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» (а.с83).

02.10.2015 Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно (а.с.84).

Згідно з даними офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року №619 строки здійснення процедури ліквідації АТ «ДЕЛЬТА БАНК» продовжено на два роки - до 04 жовтня 2019 року та продовжено повноваження ліквідатора АТ «ДЕЛЬТА БАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кадирова Владислава Володимировича на два роки - до 04 жовтня 2019 року.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст.38 Закону №4452-VI закріплено вичерпний перелік підстав за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Таким чином, законодавцем встановлено як обов'язок Уповноваженої особи у визначені строки скласти перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, так і обов'язок протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

При цьому право Уповноваженої особи перевіряти правочини на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що на виконання Наказу Уповноваженої особи №408 від 29.05.2015 та рішення Виконавчої дирекції Фонду №174/15 від 27.07.2015 Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів) що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За результатами роботи вказаної Комісії 15.09.2015 складено Протокол засідання Комісії, яким вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік яких наведено в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною Протоколу, серед яких за №2328 договір укладений 20.02.2015 між ОСОБА_3 та Банком (а.с.70).

Наказом Тимчасової адміністрації №813 від 16.09.2015 у зв'язку з виявленням Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями Банку нікчемних правочинів, застосовано наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.71-76).

Так, частиною 2 ст.215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до Протоколу від 15.09.2015 операції з перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладені (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в Банку, були здійснені в період дії Постанови НБУ №692/БТ від 30.10.2014. Відповідно до зазначеної Постанови Банку заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. При цьому, як зазначено в Рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол №174/15 від 27.07.2015), керівників структурних підрозділів Банку було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій встановлених вказаною постановою лише 15.01.2015, а отже факт надання переваги Банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015р. включно.

Комісією зроблено висновок, що укладання між Банком та фізичними особами після 16.01.2015 договорів банківського вкладу, за яким здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами Банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання Банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб.

Як вбачається із письмових заперечень на адміністративний позов та апеляційних скарг, підставами для віднесення Договору банківського вкладу (депозиту) №006-13525-200215 від 20.02.2015 до категорії нікчемних є те, що правочин у формі договору банківського вкладу (депозиту) вчинений в період, коли ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних банків, а кошти на депозитний рахунок позивача надійшли від третьої особи. При цьому, як зазначено представником Уповноваженої особи, сума грошових коштів на рахунку клієнта - ініціатора операції на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної системи Банку, для такого клієнта існував ризик щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації Банку та реалізації його майна. Під час перевірки встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта - ОСОБА_5, що підтверджується реєстром операцій, які могли б спричинити збільшення гарантованої суми відшкодування коштів Фондом (а.с.77).

Суд апеляційної інстанції вважає вказані висновки безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Згідно з п.10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, в редакції чинній на час укладенні позивачем договору банківського вкладу (далі - Інструкція №492) кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від 20.03.2013, встановлено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку) (а.с.86-87).

Згідно з п.10.19 Інструкції № 492 на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи-резидента зараховуються: готівкова валюта внесена/переказана власником рахунку; валюта, перерахована з власного поточного або власного вкладного (депозитного) рахунку в іноземній валюті; валюта від здійснення уповноваженим банком за дорученням власника рахунку операцій з обміну валюти відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань торгівлі іноземною валютою та умов договору банківського вкладу; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 №174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

На підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до Банку позивач надав Платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 20.02.2015, відповідно до якого ОСОБА_5 переказала кошти з поточного рахунку в сумі 5000 доларів на рахунок ОСОБА_3 - позивача у справі (а.с.16).

Той факт, що кошти надійшли на рахунок позивача шляхом переказу з рахунку іншого клієнта Банку, не надає достатніх і необхідних підстав вважати таку операцію нікчемною, оскільки можливість внесення депозиту саме таким шляхом узгоджена позивачем і ПАТ «Дельта Банк» у Додатковій угоді №1 до Договору від 20 лютого 2015 року №006-13525-200215.

Враховуючи умови укладеної позивачем та Банком Додаткової угоди №1 від 20.02.2015, на підставі комплексного аналізу законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зарахування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 №006-13525-200215 здійснено відповідно до умов вказаного Договору та Додаткової угоди №1, що не суперечить нормам чинного законодавства, а отримання гарантованої суми відшкодування кошів за вкладом у спірних правовідносинах є гарантією, яка прямо передбачена частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто є такою, що прямо встановлена законодавством.

При цьому, ч.2 ст.1058 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За своєю суттю, індивідуальні умови - це умови, які погоджені між банком та конкретним вкладником і відмінні від умов, застосованих до інших вкладників банку. Тобто особі (вкладнику) банк надав (при наявності певних обставин, про які відомо і вкладнику, і банку) фінансові привілеї, які не надав іншим вкладникам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладався договір банківського вкладу на звичайних умовах, що були передбачені Банком щодо процентних ставок за вкладом «Найкращий від Миколая», та відповідали умовами договору банківського вкладу відповідного виду, умови досліджуваного договору банківського вкладу (депозиту) є типовими, та з них не вбачається, які саме пільги або переваги отримав (міг би отримати) позивач, доказів на підтвердження нікчемності зазначеного правочину (спрямованості його на порушення прав та свобод особи або держави, незаконне заволодіння майном) Уповноваженою особою не наведено, а тому покликання на п.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, як на підставу нікчемності правочину не відповідає фактичним обставинам.

Разом з тим, така підстава як: «можливість отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб», як це зазначено в Протоколі засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», не відносяться до переліку підстав, визначених у ч.3 ст.38 Закону №4452-VI, за якими договір банківського вкладу (депозиту) позивача можна вважати нікчемним.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами не наведено та не надано в судовому засіданні доказів на обґрунтування висновку про визнання договору банківського вкладу (депозиту) нікчемним, як і доказів на обґрунтування наявності інших підстав, вичерпний перелік яких виписано в ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і які тягнуть за собою безумовне визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ст.228 ЦК України нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Судом апеляційної інстанції під час судового розгляду справи не встановлено, що вчинений позивачем правочин спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади або ж незаконне заволодіння ним.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключено судом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено існування відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 №006-13525-200215.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зарахування вкладу за Договором банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015р. №006-13525-200215 не суперечить нормам чинного законодавства та внутрішнім документам банку, переваг перед іншими кредиторами Банку чи пільг для позивача судом не встановлено; дослідженими судом обставинами спростовується твердження відповідачів щодо нікчемності укладеного між позивачем та банком правочину; не встановлено існування відповідного судового рішення про визнання недійсним вказаного договору банківського вкладу (депозиту); Уповноваженою особою не доведена наявність правових підстав для виключення позивача з переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

При цьому, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 16.09.2015 винесено Наказ Тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» №813 «Щодо застосування заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями», однак з метою недопущення подвійних виплат вкладникам гарантованої суми відшкодування коштів Наказом Тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» №836 «Про внесення змін до Наказу №813 від 16.09.2015» вирішено не застосовувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи стосовно не включення позивача до загального переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.02.2015 №006-13525-200215 та зобов'язання Уповноважену особу Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вищезазначеним вкладом.

Водночас, щодо позовних вимог в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.02.2015 №006-13525-200215 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то такі на переконання суду апеляційної інстанції є передчасними з огляду на наступне.

Згідного з положеннями чинного законодавства, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та передає сформований перелік вкладників до Фонду.

Відповідно до положень ст.27 Закону України №4452-VI реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування затверджується Фондом відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Враховуючи, що на час розгляду справи Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., позивача не було включено до переліку вкладників, відповідно у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не було можливості включити ОСОБА_3 до Загального Реєстру вкладників, а розв'язання спору на майбутнє чинним законодавством не передбачено.

Отже, позовна вимога стосовно включення ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, а також в частині присудження на користь позивача судового збору в сумі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то, частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Оскільки судом першої інстанції помилково присуджено на користь позивача частину витрат по сплаті судового збору у сумі 1 102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В., яка є працівником Фонду та якій делеговані Фондом повноваження, а тому враховуючи часткове задоволення вимог, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду на користь позивача 1 102,40 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у справі №813/211/16 скасувати в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 20.02.2015 року №006-13525-200215 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі додаткової інформації, наданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем та в цій частині в задоволені позову відмовити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у справі №813/211/16 скасувати в частині присудження судового збору в сумі 1 102,40 грн. з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також в частині присудження судового збору в сумі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 1 102,40 грн. (тисяча сто дві гривні сорок копійок) сплаченого судового збору.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у справі №813/211/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді І. В. Глушко
Н. В. Ільчишин
Повний текст Постанови складено 27.11.2017