Справа № 415/5238/17
Суддя: Шевченко М. О.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5238/17
Провадження № 2-а/415/200/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Шевченко М.О.,
за участю:секретаря судового засідання Тимофієвої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до Лисичанського міського суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову зазначила, що постановою № 137 у справі про адміністративне правопорушення від 29.08.2017 року ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Косенко Д.В. на неї накладено адміністративне стягнення відповідно до частини першої ст. 210-1 КУпАП в розмірі 510 грн. Відповідно до постанови: «Секретарем виконавчого комітету Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області Білянською З.В., на яку покладено відповідальність за державну реєстрацію актів цивільного стану, вказані повідомлення на протязі останніх півроку 2017 року надаються з порушенням строків, вказаних у ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а також п. 60, який передбачає форму повідомлень, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12. 2016 р. №921». Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідність за яке передбачена частиною першою ст. 210-1 КУпАП, протокол та постанова є безпідставними, передчасними та необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України. Вказує, що оскаржувана постанова посилань на порушення нею Закону України «Про оборону України» чи Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить.Водночас ч. 4 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що органи реєстрації актів громадянського стану зобов`язані в семиденний строк повідомити районні (міські) військові комісаріати про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), випадки реєстрації смерті призовників або військовозобов`язаних та вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також інші дані. Аналогічну норму містить п. 60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. № 921 (далі - Порядок), яким встановлено, що органи державної реєстрації актів цивільного стану повідомляють у семиденний строк після звернення громадян щодо реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, про зміну їх прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті призовників військовозобов`язаних, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, і також зміну інших даних (додаток 19). Вищенаведені Закон та Порядок не є законодавством про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію і ОСОБА_3 не наводить, в силу яких причин він вважає їх: об`єктом захисту ч. 1 ст. 210-1 КУпАП.Крім того, протокол і постанова не конкретизують, в силу яких нормативно-правові чи інших актів на мене «покладено відповідальність за державну реєстрацію актів цивільного стану». Крім того, ані протокол, ані постанова не містять посилань на конкретні порушення наведене у протоколі та постанові формулювання «... вказані повідомлення на протязі останніх півроку 2017 року надаються з порушенням строків...» не дають можливості ідентифікувати, які саме повідомлення (дата, номер. ПІБ призовника тощо) подані позивачем з порушенням діючого законодавства.Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться органами держави реєстрації актів цивільного стану відповідно до Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших акт законодавства (ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»При цьому слід зазначити, що подання військово-облікового документа для державі реєстрації актів цивільного стану законом не передбачено. Водночас ч. 4 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служб визначено, що органи реєстрації актів громадянського стану зобов`язані в семиденний строк повідомити районні (міські) військові комісаріати про зміну призовниками військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), випадки реєстрації смерті призовників або військовозобов`язаних та вилучення військово-облікової документів, пільгових посвідчень, а також інші дані. Проте наведеною статтею передбачено лише вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, яке відбувається під час державної реєстрації смерті особи. Аналогічну норму містить п. 60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12. 2016 р. № 921 (далі - Порядок), яким встановлено, що органи державної реєстр актів цивільного стану повідомляють у семиденний строк після звернення громадян щодо реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, про зміну їх прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті призовників і військовозобов`язаних, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних (додаток 19). При цьому додаток 19 до Порядку є повідомленням, яке охоплює всі акти цивільного стану та інші зміни передбачає, зокрема, подання органами державної реєстрації актів цивільного стану відомостей про військове звання (категорію) і серію та номер військового квитка (тимчасового посвідчення) військовозобов`язаного або посвідчення про приписку призовника, які відповідно до вищенаведеної ч.4 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» можуть повідомлятись лише у разі реєстрації смерті особи.Враховуючи специфіку проведення державної реєстрації того чи іншого акту цивільного стану та внесення змін до актових записів цивільного стану, під час яких не передбачено подання військово-облікового документа, Міністерством юстиції України внесені зміни до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. № 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) (далі - Правила) та на основі вищезазначеної форми повідомлення розроблено додатки 9, 22, 23 до Правил. Додаток 9 до Правил - повідомлення про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені військовозобов`язаних і призовників формується на підставі поданих заявниками документів та відомостей, вказаних ними у відповідних заявах, зокрема відношення до військової служби із зазначенням районного (міського) військового комісаріату, в яких такі особи перебувають на військовому обліку. Ще однією формою повідомлення, в якій інформація щодо серії та номера військового квитка (тимчасового посвідчення) або посвідчення про приписку не може бути зазначена у зв`язку з відсутністю відповідного документа є повідомлення про державну реєстрацію смерті осіб, документи яких не здані - додаток 23 до Правил. Єдиною формою повідомлення, що передбачає відомості про військово-облікові документи, як це визначено додатком 19 до Порядку, є додаток 22 до Правил - список військово-облікових документів, пільгових посвідчень, зданих у зв`язку з державною реєстрацією смерті. При цьому слід відмітити, що з метою надання якомога більшої інформації щодо призовників і військовозобов`язаних додатки 9 та 23 до Правил містять додаткову, не передбачену додатком 19 Порядку, графу щодо адреси місця проживання померлого, сформовані відомості згідно з якою можуть бути додатково використані для забезпечення повноти та достовірності даних щодо таких осіб. Відповідно до Типового положення про відділи державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 квітня 2016 року № 1079/5, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у своїй діяльності керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, наказами Міністерства юстиції України.Зокрема, серед спеціальних нормативно правових актів позивач здійснює свою діяльність на підставі:-Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"; -Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (зі змінами); - Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 11 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (зі змінами), тощо.Відповідно до повноважень органів державної реєстрації актів цивільного стану, визначених частиною першою статті 6 Закону, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів невільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до Закону. Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства (ч. 2 ст. 3 Закону). Так, відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону для державної реєстрації актів цивільного стану подається паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця та документи, які підтверджують факти, що підлягають реєстрації. При цьому слід зазначити, що подання військово-облікового документа для державної реєстрації актів цивільного стану законом не передбачено. Відповідно до абз. 9 п. 9 розділу І Правил, органи державної реєстрації актів цивільного стану повідомляють районні (міські) військові комісаріати про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені призовників і військовозобов`язаних, їх смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також про змію прізвища, імені, по батькові та інших даних зазначених осіб. При цьому, Правила містять вимоги щодо подання відомостей про військовозобов`язаних і призовників окремо стосовно певного виду актового запис) цивільного стану. Так, 1.п. 25 гл. 2 розділу III - органи державної реєстрації актів невільного стану зобов`язані семиденний строк після проведення державної реєстрації шлюбу військовозобов`язаних або призовників надіслати про це повідомлення районним (міським) військовим комісаріатам з місцем перебування таких осіб на військовому обліку. 2.п. 25 гл. З розділу ІІІ - відділи державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язані семиденний строк після проведення державної реєстрації розірвання шлюб військовозобов`язаних або призовників надіслати про це повідомлення районним (міським військовим комісаріатам за місцем перебування таких осіб на військовому обліку (додаток до Правил). 3.п. 13 гл. 4 розділу III - про державну реєстрацію зміни імені призовника військовозобов`язаного відділ державної реєстрації актів цивільного стану в семиденні строк після проведення державної реєстрації зміни імені військовозобов`язаних або призовників надсилає повідомлення (додаток 9 до Правил) районному (міському військовому комісаріату, у якому він перебуває на обліку 4.абз. 4, 5 п. 14 гл. 5 розділу III - список військово - облікових документів, пільгових посвідчень, зданих у зв`язку з державною реєстрацією смерті до якого додаються зазнане документи, передається в семиденний строк після проведення державної реєстрації смерті районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані (додаток 22 до Правил) державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний повідомити про державну реєстрацію смерті осіб, документи яких не здані, в семиденний строк після проведення такої реєстрації районні (міські військові комісаріати за останнім місцем проживання призовників і військовозобов`язаних (додаток 23 до Правил).Також, певні вимоги щодо подання відомостей про військовозобов`язаних і призовників містять і Правила внесення змін. Так, відповідно до п. 2.25 розділу II Правил внесення змін відділом державної реєстрації актів цивільного стану, яким унесено зміни до актового запису цивільного стану, у семиденний строк після внесення таких змін надсилається до районного (міського) військового комісаріату, в якому перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, повідомлення про зміну прізвища, власного імені, по батькові, місця і дати народження призовниками і військовозобов`язаними надсилається повідомлення до військового комісаріату за формою, наведеною в додатку 9. Натомість, додатки 9, 22, 23 до Правил, якими я керуюсь, викладені в редакції наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2017 № 616/5 "Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері державної реєстрації актів цивільного стану" (набрали чинності 28.02.2017 року). Після державної реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені призовників і військовозобов`язаних, їх смерть, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, атакож про зміну прізвища, імені, по батькові та інших даних зазначених осіб, позивач письмово повідомляє Лисичанський МВК шляхом надсилання простою поштовою кореспонденцією відповідних повідомлень та списків. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Але в Постанові № 86 від 17.08.2017 року чітко не зазначено на які суспільні відносини й яка певна дія чи бездіяльність на них посягає. Крім того, згідно зі ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Проте, при винесені оскаржуваної постанови ОСОБА_3 дані вимоги закону не враховані. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вважає, що при винесені постанови її провина у вчинені правопорушення взагалі не доведена, чим порушено норми чинних нормативно-правових актів.
Просить суд скасувати постанову № 137 у справі про адміністративне правопорушення від 29.08.2017 року, складену ТВО військовим комісаром Лисичанського міського військового комісаріату майором Косенко Д.В. про накладання на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за частиною першою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 510 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутності.
Представник відповідача Ващенко В.В. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, а також надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що 29.08.2017 року постановою № 137 ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Косенком Д.В. накладено адміністративне стягнення на секретаря виконавчого комітету Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області Білянську З.В., оскільки вказаною посадовою особою Лисичанському МВК надано повідомлення про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних по формі, що не відповідає вимогам затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних». Позивач стверджує, що вона надаючи інформацію Лисичанському міському військовому комісаріату зобов`язана керуватися вимогами « Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5. Проте така позиція позивача суперечить положенням норм діючого законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки, та як складовою обліку призовників та військовозобов`язаних. Просить суд звернути увагу суду, що норми постанови Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року є спеціальними у даних правовідносинах, оскільки предметом їх правового регулювання є саме суспільні відносин у сфері військового обліку призовників і військовозобов`язаних, тоді як норми наказу Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5 регулюють суспільні відносини у сфері реєстрації актів цивільного стану, що є значно ширшими / юридичному розумінні. Крім того слід зазначити, що у даному випадку постанова Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року, як нормативний акт, має вищу юридичну силу у порівнянні з наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5. про що свідчить, зокрема, п. 3 вищевказаної постанови КМУ, відповідно до якого, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою зобов`язані привести власні акти у відповідність із цією постановою, а також вказана вище постанова прийнята у часі пізніше ніж вказані правила. Відповідно до п.1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.201 року № 921, цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних центральними місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами виконавчими комітетами сільських, селищних та міських рад (далі - державні органи військовими комісаріатами, військовими частинами, підприємствами, установами організаціями та навчальними закладами незалежно від їх підпорядкування та форм власності (далі - підприємства, установи та організації), що свідчить про поширення норм вказаного порядку на відділи державної реєстрації актів цивільного стану. Вказане положення також прямо свідчить про необхідність застосування норм сам цього порядку у правовідносинах, пов`язаних з обліком призовників та військовозобов`язаних. Також, відповідно пункту 2 листа Міністерства юстиції України від 26.12.20016 року № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем і ієрархічній структурі органами - вищестоящим та нижчестоящим, застосовується: акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу. Таким чином слід констатувати, що секретарем виконавчого комітету Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області Білянською З.В. проігноровано вимоги нормативно-правового акту, який у даному спірному випадку регулює порядок взаємовідносин Малорязанцівської селищної ради та Лисичанського міського військового комісаріату у сфері обліку військовозобов`язаних та призовників. Відносно тверджень скаржника про те, що факт надання інформації до Лисичанського міського військового комісаріату не спростовано, слід зазначити, що у постанові по справі про адміністративне правопорушення відповідно до фактичних обставин зазначено, що інформація надійшла у формі, яка не відповідає вимогам діючого законодавства України у сфері обліку військовозобов`язаних та призовників. Просить суд звернути увагу, що п.60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921. зобов`язує органи державної реєстрації актів цивільного стану (в даному випадку секретаря на якого покладені обов`язки щодо направлень повідомлень) повідомляти у семиденний строк після звернення громадян щодо реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, про зміну їх прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті" призовників і військовозобов`язаних, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних не у довільній, як вважає скаржник, а у чітко встановленій формі, а саме у формі встановленій у Додатку 19 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921. Таким чином, подання повідомлення, форма якого чітко регламентована у законодавстві, у іншій формі не може вважатися належним виконанням Малорязанцівською селищною радою обов`язку покладеного на неї п.60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921. Таким чином, дії секретаря виконавчого комітету Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області Білянської З.В., щодо неналежного виконання вимог п.60 вищезазначеного Порядку є порушенням законодавства про оборону з огляду на наступне: Відповідно до п.1. Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921, цей порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оборону України», оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Аналіз наведених правових норм дає підстави робити висновок про те, що прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» є складовою частиною організаційних та правових заходів щодо підготовки України до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту, а отже вказана Постанова є складовою частиною законодавства про оборону. Відповідно до статті 17 Конституції України «Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Виходячи з вищевикладеного слід констатувати, що своїми діями щодо неналежного виконання вимог п.60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, секретар виконкому Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області ОСОБА_4 , порушила вимоги нормативно-правового акту, що регулює суспільні відносини у сфері оборони нашої держави, таким чином вчинила дії, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення. Твердження позивача про порушення її прав передбачених ст. 268 КУпАП є безпідставними, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_4 були роз`яснені права передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі, що підтверджено особистим підписом ОСОБА_4 у протоколі про адміністративне правопорушення. Також позивач була повідомлена про час і місце розгляду складеного щодо неї протоколу під особистий підпис. Використовуючи своє право давати пояснення, ОСОБА_4 при складенні протоколу про адміністративне правопорушення надала свої пояснення на окремому аркуші у яких зазначила, що подавала до Лисичанського міського військового комісаріату повідомлення про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних по формі, яка передбачена Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5. Копію протоколу та складеної за ним постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 отримала, про що маються відповідні відмітки у протоколі та постанові. Таким чином процесуальні права позивача під час притягнення до адміністративної відповідальності були дотримані.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.
Згідно з копією протоколу №137 від 17.08.2017 року, Луганським обласним військовим комісаріатом проведено аналіз повідомлень Малорязанцівської селищної ради, щодо державної реєстрації актів цивільного стану, які надаються до Лисичанського міського військового комісаріату, в яких перебувають на військовому обліку призовники та військовозобов`язані, про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних. В результаті проведеного аналізу виявлено, що Секретарем виконавчого комітету Малорязанцівської селищної ради ОСОБА_4 вказані повідомлення на протязі останніх півроку надаються з порушенням строків вказаних у ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок а військову службу», а також з порушенням п. 60, який передбачає форму повідомлень, «Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року № 921, що підпадає під ознаки правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. Також, позивач була повідомлена про час і місце розгляду складеного щодо неї протоколу під особистий підпис /а.с.6/.
Відповідно до копії постанови №137 від 29.08.2017 року ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Косенком Д.В. накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вказаною посадовою особою Лисичанському МВК надано повідомлення про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних по формі, що не відповідає вимогам затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних». /а.с.5/.
Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою кримінальної відповідальності.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться виконавчими органами міських рад відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства (ч. 2 ст. 3 та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану).
Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що органи реєстрації актів громадянського стану зобов`язані в семиденний строк повідомити районні (міські) військові комісаріати про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), випадки реєстрації смерті призовників або військовозобов`язаних та вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також інші дані.
Аналогічну норму містить п. 60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. № 921 (далі-Порядок), яким встановлено, що органи державної реєстрації актів цивільного стану повідомляють у семиденний строк після звернення громадян щодо реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, про зміну їх прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті призовників і військовозобов`язаних, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних (додаток 19).
Таким чином, судом встановлено, що, згідно оскаржуваної постанови, позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Мобілізаційна підготовка - це комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків згідно зі ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Статтею 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачені обов`язки підприємств, установ і організацій щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації . Підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, вести облік військовозобов`язаних, резервістів і призовників із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надавати звітність із цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку .
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Суб`єктами правопорушення можуть бути як посадові особи, так і громадяни.
Склад адміністративного правопорушення це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок). Вказаними ознаками адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння. Відсутність цієї ознаки виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.
Як вбачається з норм статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено обов`язок підприємств, установ і організацій вести облік військовозобов`язаних, резервістів і призовників саме із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надавати звітність із цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.
Отже, суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.
В даному випадку діє спеціальна норма, передбачена ч. 2 ст. 211-6 КУпАП.
Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як вбачається зі змісту ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатніх, належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КУпАП військові комісари, від імені військових комісаріатів, розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 - 211-6 КУпАП.
Проте, відповідачем не доведено факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, та не спростовано доводи позивача щодо відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.
Щодо позовної вимоги про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 171-2 КАС України. Зазначені справи розглядаються в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов крім іншого, може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Крім того, ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову крім іншого про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення або окремих його положень.
Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення приводить суд до висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Крім того, підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 157 КАС України. Підстав, зазначених позивачем для закриття провадження, вказана стаття не містить та таких обставин судом не встановлено.
Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не входить до повноважень адміністративного суду під час розгляду справи за правилами КАС України. На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).
Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача є саме скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та саме у цій частині позов підлягає задоволенню, а відтак, у задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.
Постанову про адміністративне правопорушення № 137 від 29.08.2017 року складену тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510.00 грн. - скасувати.
В іншій частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.О. Шевченко