Справа № 826/1283/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2017 року № 826/1283/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо ненадання інформації - завіреної копії акту обстеження умов проживання дитини від 30.11.2015, проведеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації;

- визнати протиправною бездіяльність служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо ненадання інформації про адресу, за якою проживала малолітня донька на момент складення акту обстеження умов проживання дитини від 30.11.2015, проведеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації;

- зобов'язати Службу у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надати ОСОБА_2 інформацію, що запитувалася згідно із заявою - запитом на інформацію - завірену належним чином копію акту обстеження умов проживання дитини від 30.11.2015, проведеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації;

- зобов'язати до Службу у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надати ОСОБА_2 інформацію, що запитувалася згідно із заявою - запитом на формацію - адресу,, за якою проживала малолітня донька на момент складення акту обстеження умов проживання дитини від 30.11.2015, проведеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації;

- стягнути із служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі двох мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення судом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем незаконно відмовлено у наданні завіреної належним чином копії акту та відмовлено у повідомлені адреси, за якою проживала його дочка на момент складення комісією служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації акту обстеження умов проживання від 30.11.2015.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Разом з цим, у письмових запереченнях від 10.04.2017 служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації просила розглянути справу за відсутності її представника.

Враховуючи вказані обставини, з огляду на не явку відповідача у судове засідання 13.04.2017, зважаючи на клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 14.12.2016 звернувся до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації із запитом, в якому просив надіслати належним чином завірену копію акту від 30.11.2015, складеного співробітниками служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

Водночас, позивач звернувся також до відповідача із запитом від 14.12.2016, в якому просив повідомити адресу, за якою проживала його малолітня донька на момент складення співробітниками служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації акту від 30.11.2015.

Листом від 28.12.2016 №101/46-2-(з)282 служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації повідомила заявника що «акт про місце проживання особи або акт обстеження умов проживання осіб не підлягає обов'язковій реєстрації та не підпадає під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації……» «Питання повідомлення службою у справах дітей про місце проживання, у тому числі ОСОБА_3 перебуває поза межами повноважень служби у справах дітей».

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем фактично відмовлено у наданні запитуваної ним формації, а відтак має місце бездіяльність останнього, що, в свою чергу, мало своїм наслідком порушення його права та охоронюваних інтересів та завданню позивачу моральної шкоди.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011

№ 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Частиною 1 ст. 1 вказаного закону визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 1 Закону № 2939-VI).

В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 № 11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації», за визначеним у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначенням, можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

З вказаного слідує, що Закон №2939-VI регулює відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону №2939-VI встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI).

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Аналіз зазначеного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію, відповідь на який має бути надано розпорядником у строк встановлені ст. 20 Закону № 2939-VI.

Як вже було зазначено судом, позивач звернувся із запитом про надання інформації, зокрема надання належним чином засвідченої копії акту від 30.11.2015.

Зі змісту листа від 28.12.2016 №101/46-2-(з)282 слідує, що відповідач відмовив у наданні вказаного документу, оскільки останній не підлягає реєстрації та не підпадає під дію Закону № 2939-VI.

Суд зазначає, що вказані твердження Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації є хибними, з огляду на наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 затверджено «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок №866), який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Згідно п. 72 Порядку №866 для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9.

Аналіз змісту Порядку №866 дає суду підстави дійти висновку, що акт обстеження умов проживання складається службою у справах дітей на виконання своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, а відтак у розрізі ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI є публічною інформацією.

Слід вказати, що Закон № 2939-VI не визначає публічною формацією ту, яка підлягає реєстрації, а вказує, зокрема, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом № 2939-VI.

Разом з цим, суд звертає увагу, що по суті відповідачем відмовлено в наданні запитуваної інформації правомірно, хоча мотиви (підстави) для відмови є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

При цьому, розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 7 Закону № 2939-VI).

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4, матері малолітньої доньки, запити щодо якої про надання інформації подавалися позивачем, у тому числі щодо надання акту від 30.05.2015, в якій ОСОБА_4 категорично заперечували проти розголошення конфіденційної інформації щодо неї та її доньки - ОСОБА_3, в інтересах якої остання діє, а також надання будь - яким особам копії акту обстеження від 30.11.2015.

Зазначена заява прийнята для розгляду та врахування в роботі служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

З вказаного слідує, що ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 обмежила доступ до публічної інформації щодо неї та доньки, а також поширення її будь - якими особам.

Тобто, акт від 30.11.2015, в розрізі ч. 1 ст. 7 Закону № 2939-VI є конфіденційною інформацією, а відтак не може бути наданий позивачу, за відсутності згоди на це особи якої це інформація стосується.

Суд звертає увагу, що відповідачем у листі від 28.12.2016 №101/46-2-(з)282 викладено невірні мотиви відмови у надання запитуваної інформації, проте рішення по суті службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації прийнято правомірне.

Що ж стосується запиту ОСОБА_1 відносно повідомлення відповідачем адреси, за якою проживала його малолітня донька на момент складення співробітниками служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації акту від 30.11.2015 суд вважає, що суб'єктом правомірно відмовлено у її наданні, оскільки надання вказаної інформації перебуває поза межами повноважень останнього та носить конфіденційних характер.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем вчинено безпосередньо дії - надано відповідь на запити позивача. Бездіяльності служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації під час розгляду запитів ОСОБА_1 судом не встановлено, а позивачем не доведено.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідач вчинити певні дії.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно з яких міркувань вона виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач, ані в позовній заяві, ані під час розгляду справи не обґрунтував, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачами йому завдано моральну шкоду та не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння такої шкоди.

Відповідно до положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову в цілому.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов