Справа № 490/1961/17
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/1961/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Чулуп О.С.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук'янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

в зв'язку з неприбуттям учасників процесу в судове засідання справа розглянута згідно п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі Центральне ОУПФ України м. Миколаєва) про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо визначення суддівського стажу та процентної ставки для нарахування довічного грошового утримання з моменту нарахування довічного грошового утримання і відмови у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання, тобто з 04 жовтня 2016 року.

- зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_2 до судового стажу роботи за вислугою років, період роботи слідчим, заступником начальника слідчого відділу Центрального РВВС м. Миколаєва (4 роки 7 місяць 1 день) та календарний період проходження строкової військової служби ( 2 роки 10 днів), всього 29 років 4 місяців 27 днів;

- проведення перерахунку та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням розрахунку стажу, відповідно до подання Апеляційного суду Миколаївської області №4-140 від 03 жовтня 2016 року та довідок про його заробітну плату від 30 вересня 2016 року та від 12 грудня 2016 року, з урахуванням раніше виплачених коштів та виплатити недоотримані за цей час кошти.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що стаж судді, що виходить у відставку, визначається відповідно до законодавства, що діяло на момент призначення його на посаду судді, а саме Закону України "Про судоустрій і статус суддів " №2862 від 15 грудня 1992 року, а тому позивач вважає, що стаж роботи на посаді судді слід обчислювати з урахуванням стажу його роботу на посаді слідчого. Крім того, позивач також посилається і на норму п.3.1 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03 вересня 2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", згідно якої до стажу роботи судді, що дає право на відставку, зараховується календарний період проходження стокової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №2453 від 07 липня 2010 року, а тому стаж роботи позивача на посаді судді згідно записам його трудової книжки складає 22 роки 9 місяців 16 днів, і зараховувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, роботу позивача на посаді слідчого та період військової служби є безпідставним.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано дії Центрального ОУПФ України м. Миколаєва щодо відмови у нарахуванні та призначенні ОСОБА_2 щомісячного грошового утримання відповідно до розрахунку стажу за поданням Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2016 року №04-140 протиправною.

Зобов'язано Центральне ОУПФ України м. Миколаєва здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, починаючи з 01 жовтня 2016 року, згідно з довідкою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2016 року №04-140, та здійснити виплату не донарахованих коштів.

В апеляційній скарзі Центрального ОУПФ України м. Миколаєва ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Центрального ОУПФ України м. Миколаєва, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно записам в трудовій книжці ОСОБА_2 НОМЕР_1 позивач походив службу в органах МВС в період з 05 лютого 1980 року по 14 грудня 1993 року, безперервний стаж 13 років 10 місяців 09 днів. В період з 15 грудня 1993 року по 30 вересня 2016 року працював на посаді судді Миколаївського обласного суду та Апеляційного суду Миколаївської області.

Судом досліджено військовий квиток НОМЕР_2 виданий на ім'я позивача, згідно якого позивач проходив військову службу з 31 жовтня 1977 року по 10 листопада 1979 року.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VІІІ позивача звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Миколаївської області.

Наказом Апеляційного суду Миколаївської області №637/КС від 19 вересня 2016 року позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Миколаївської області у відставку з 30 вересня 2016 року.

Згідно Розрахунку стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 30 вересня 2016 року, стаж роботи ОСОБА_2 складає: на посаді судді обласного суду, нині Апеляційного суду Миколаївської області - 22 роки 09 місяців 16 днів, на посаді слідчого, заступника начальника слідчого відділу Центрального РВВС м. Миколаєва - 04 роки 07 місяців 01 день, строкова служба в армії - 2 роки і 10 днів, а загалом - 29 років 04 місяці та 27 днів.

Згідно довідки Апеляційного суду Миколаївської області №4-140 від 03 жовтня 2016 року виплата позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2012 року було припинено.

В листі УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва №12-ц-01 від 31 січня 2017 року зазначено, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді з 01 жовтня 2016 року, роз'яснено порядок нарахування та розмір призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді, що складає за визначенням відповідача 84% грошового утримання судді на відповідній посаді, та зараховано стаж на посаді судді - 22 роки 9 місяців 16 днів.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно розділено стаж роботи судді і відокремлено зі стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби та час перебування на прокурорських посадах і врахувавши при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання лише період роботи на посаді судді, що є неправомірним та суперечить чинному законодавству.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 21, 22, 48, 58, ч.1 ст. 126 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року, ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, абз.2 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №3-рп/2005.

В апеляційній скарзі Центрального ОУПФ України м. Миколаєва вказується, що стаж роботи позивача на посаді судці, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного вище законодавства не зараховується календарний період проходження строкової військової служби та перебування на прокурорських посадах, що в свою чергу не дає право позивачу на отримання йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №3-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 р. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, ст. 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (редакція до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абз.2 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 21 та ст. 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно п.8 ч.4 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 47 вказаного Закону).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід врахувати період стаж його роботи на посаді слідчого, а саме 4 роки і 7 місяців, календарний період проходження стокової військової служби - 2 роки.

Апелянтом безпідставно при розрахунку розміру щомісячного довічного розміру грошового утримання позивача взято до уваги виключно стаж роботи на посаді судді, що становить 22 роки 9 місяців 16 днів

За таких обставин, оскільки позивачем, протягом дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, був набутий достатній стаж роботи для призначення довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків, який більше ніж 29 рік, що підтверджується належними та допустимими доказами, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без змін, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук'янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.