Справа № 355/1301/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 355/1301/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко К.В,
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону №1 УПП в м. Києві Департаменту поліції капрала поліції Киричука Миколи Миколайовича на постанову Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП в м. Києві капрал поліції Киричука Миколи Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що Постановою поліцейського роти 2 батальйону 1 УПП у м. Києві, ДПП, капрала поліції Киричука Миколи Миколайовича серія АР №239803 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 07.09.2017 року його, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та було накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.. Вважаючи винесену постанову незаконною просив її скасувати.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.09.2017 року поліцейським роти 2 батальйону 1 УПП у м. Києві, ДПП, капралом поліції Киричуком М.М. на ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн..

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора патрульної служби, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому проси суд скасувати на кладене на нього адміністративне стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення, в ній не зазначено жодних відомостей про роз'яснення позивачу його прав, не залучені свідки, які б підтвердили факт відмови позивача підписувати постанову та отримати її, не зазначені свідки правопорушення, та докази якими підтверджується факт правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1-3 ст. 122 КУпАП.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, відповідно до ч. 3 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заперечуючи проти накладеного стягнення позивач зазначив, що 07 вересня 2017 року, у вечері він, приїхав в гості до родички. Свій автомобіль ВАЗ 21099,номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 припаркував на території двору, неподалік від контейнерів для збору побутових відходів, які були встановлені всупереч вимогам Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць ( не обладнані навісами, огорожею, не були ізольовані від двору та ін.). В той час на території двору також було припарковано десятки інших автомобілів, в тому числі і поблизу контейнерів.

Близько 22 год. спрацювала сигналізація автомобіля та позивач вийшов на двір. Там, він побачив працівників поліції та капрал Киричук М.М. пояснив йому, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, оскільки, нібито, припаркувавши свій автомобіль, він зробив неможливим рух інших транспортних засобів. Не зважаючи на заперечення та пояснення позивача, відповідач склав протокол про адміністративне правопорушення та виніс постанову, якою наклав на позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн..

Так, згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Наразі, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення, при цьому пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором відібрано не було.

Крім того, як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення, в ній не зазначено жодних відомостей про роз'яснення позивачу його прав, не залучені свідки, які б підтвердили факт відмови позивача підписувати постанову та отримати її, не зазначені свідки правопорушення, та докази якими підтверджується факт правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови, колегія суддів вважає, що остання підлягає скасуванню, що було вірно зроблено судом першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст.1 КАС України, кодекс визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Стаття 162 КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи.

Так, зазначена норма Закону визначає, що суд адміністративної юрисдикції може визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та скасувати його.

Статтею 157 КАС України визначено підстави для закриття провадження у справі. Проте зазначена норма стосується підстав для закриття провадження у справі, які розглядаються у порядку КАС України, а не відповідно до Кодексу про адміністративні правопорушення.

Закриття провадження у справі, яка розглядалась за іншим процесуальним Законом не передбачено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині закриття провадження у справі, а тому в цій частині постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті постанова суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону №1 УПП в м. Києві Департаменту поліції капрала поліції Киричука Миколи Миколайовича - задовольнити частково.

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року в частині закриття провадження у справі - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 в частині закриття провадження у справі - відмовити.

В решті постанову Баришівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма