Справа № 755/13233/17
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Літвіної Н.М., Шелест С.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора управління патрульної поліції 6-ї роти 1 батальйону у м. Києві лейтенанта поліції Трощанського В. про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до інспектора управління патрульної поліції 6-ї роти 1 батальйону у м. Києві лейтенанта поліції Трощанського В. про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, у зв'язку з тим, що позивачем не було зазначено власного ім'я та по батькові, а також не вказано ім'я та по батькові відповідача.

Підставою для залишення позовної заяви без руху послугував той факт, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 106 КАС України.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення означена ухвала була отримана позивачем 11 жовтня 2017 року (а.с. 8).

В подальшому, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 було повернуто у зв'язку з тим, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються, зокрема, ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, а також ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Відповідно до частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року, станом на час постановлення ухвали, жодних документів на виконання ухвали щодо усунення недоліків на розгляд судді не передавалось.

Втім, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже з матеріалів справи вбачається, що заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року була подана до суду 18 жовтня 2017 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції вх.№57215 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частинами першою, другою статті 8 Кодексу передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі «Делькур проти Бельгії» висловлена позиція, що в демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки висновки суду першої інстанції є помилковими та порушують право особи на судовий захист.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а відтак ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 195, 199, 204, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.М.Літвіна

суддя С.Б.Шелест