Справа № 804/2302/17
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Київ К/800/26735/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О., Приходько І.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року

у справі №804/2302/17

за поданням Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Теплотехніка»

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

в с т а н о в и в :

Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - позивач, Фіскальна служба) звернулось в суд з поданням до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Теплотехніка» (далі - відповідач, Товариство) з вимогами в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, подання Фіскальної служби повернуто заявнику, у зв'язку із сплатою судового збору у розмірі меншому ніж передбачено законом.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2017 року о 15:35 годині Фіскальна служба звернулась в суд з поданням до Товариства з вимогами в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Разом з тим в частині, що не врегульована статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги щодо подання визначаються загальними нормами, зокрема статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною четвертою статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків.

Відповідно до частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.

З 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України від 22 травня 2015 року №484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», яким внесено зміни до Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закону №3674-VІ).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, справляється судовий збір: 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1600,00 грн. на одну особу.

Таким чином, заявником не був сплачений судовий збір у встановленому законом порядку, що є недоліком подання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року залишено без руху, у зв'язку з несплатою судового збору та надано строк для усунення недоліків до 16:30 годині 06 квітня 2017 року.

Копію ухвали направлено на електронну адресу Фіскальної служби та вручено представнику позивача за довіреністю.

В межах встановленого строку позивач на усунення недоліків подання подав оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 640,00 грн., а також клопотання, в якому просив розстрочити або відстрочити сплату судового збору, у зв'язку з відсутністю коштів для сплати судового збору у повному обсязі.

Проте, обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для її звільнення від сплати судового збору, відстрочення його сплати чи для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VІІІ зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від 23 січня 2015 року № 2 судам роз'яснено, що якщо бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Відповідно до частини четвертої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику подання та доданих до нього документів. Повернення подання не є перешкодою для повторного звернення з ним до суду після усунення його недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Оскільки позивачем не сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції на підставі вищевказаних норм процесуального права дійшли обґрунтованого висновку про повернення подання Фіскальної служби у справі №804/2302/17.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області відхилити, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді(підпис)О.А. Веденяпін
(підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) І.В. Приходько