Справа № 2-а-358/10
Суддя: Кицюк В. П.
Дата ухвалення: 2010-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №2-А-358/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Кицюка В.П.,

при секретарі - Черних Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 предявила позов до Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова (далі - УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова) про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до закону України « Про соціальний захист дітей війни».

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є «дитиною війни» в розумінні положень Закону України № 2195-ІV від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни» та відповідно до ст. 6 цього Закону має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати їй не проводяться, просила визнати дії відповідача щодо невиплати їй щомісячного підвищення до пенсії у розмірі, встановленому Законом України «Про соціальний захист дітей війни», неправомірними; зобовязати відповідача перерахувати та виплатити їй недоплачене щомісячне підвищення до пенсії за період з 18.11.2008р. до моменту пред*явлення позову, тобто до 18 січня 2010 року.

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій, посилаючись на підтримання у повному обсязі позовних вимог, просила розглядати справу за її відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності свого представника.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 128 КАС України у разі неприбуття в судове засідання відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з′ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася 18 січня 1940 року, перебуває на обліку в УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус «дитина війни», що вбачається з копії пенсійного посвідчення №129411/157, виданого 01.01.1996р.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-ІV, позивач має право на отримання державної соціальної грошової допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Отже, відповідно до положень вказаного Закону пенсія позивача повинна виплачуватися із збільшенням її на 30% мінімальної пенсії за віком.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195- ІV, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача виплатити йому з 18.11.2008р. щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком суд вважає необхідним задовольнити, виходячи з наступного.

Законом України від 28 грудня 2007 року „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ( п.п. 41 розділу 2 ) текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції: « Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним)

Таким чином, виходячи з приписів ч.2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України , з 22.05.2008 року позивач, як особа зі статусом дитини війни, мав право на підвищення на 30% відсотків мінімальної пенсії за віком і відповідач мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.б Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу таку доплату до пенсії.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2009 р. до моменту предявлення позову суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки упродовж усього 2009 року положення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей" були та є чинними, їх дію не зупинено.

Згідно зі ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Міжнарожних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах у здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має прав на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 18 листопада 2008 року до 18 січня 2010 року.

Виходячи з положень ст. Закону України « Про загальнообвязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2002 року, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України « Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України, зокрема на його територіальні управління.

При визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає застосуванню розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений у ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування».

Відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсій не може бути причиною нездійснення цих виплат, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актах національного законодавства , не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Статтею 162 КАС встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання противоправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Частиною 2 ст. 100 КАС України, передбачено, що якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 18 листопада 2008 року. Враховуючи дану обставину, а також похилий вік позивача, зміни в законодавстві щодо предметної підсудності адміністративних справ, суд приходить до висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Окрім того, за змістом ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову лише у тому випадку, коли на цьому наполягає одна із сторін, чого по даній справі не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність УПФУ у Жовтневому районі м. Харкова щодо не нарахування позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період з 18 листопада 2008 року до 18 січня 2010 року.

Зобовязати відповідача провести позивачу нарахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст.28 Закону України «Про обовязкове державне пенсійне страхування» за період з 18 листопада 2008 року до 18 січня 2010 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею та документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

За таких обставин суд, задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне стягнути з державного бюджету на користь позивача 3 грн 40 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 1, 3, 94, 160, 161, п. 4 ч. 2 ст. 162, ст.ст. 163, 167, 186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Харкова щодо не нарахування ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 18 листопада 2008 року до 18 січня 2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії в розмірі 30% відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 18 листопада 2008 року до 18 січня 2010 року з урахуванням проведених нарахувань.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3,40 (три грн. 40 коп)грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя В.П. Кицюк