Справа № 815/2606/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2606/17

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Старгруп Торг» до Офісу великих платників податків ДФС України в особі одеського управління Офісу великих платників податків ДФС, Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними щодо невизнання податкової звітності та зобов'язання визнати податкову звітність,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Старгруп Торг» звернулось з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС України в особі Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС, Державної фіскальної служби України в якому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

визнати дії Офісу великих платників податків ДФС України в особі Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС та Державної фіскальної служби України з невизнання податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року та додатків до податкової декларації з податку на додану вартість №2 «Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)», №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) та №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» протиправними;

зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС України в особі Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС та Державну фіскальну службу України визнати податкову звітність податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року та додатків до податкової декларації з податку на додану вартість №2 «Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)», №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) та №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» отриманої від ТОВ «Старгруп Торг» у паперовому вигляді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач направив до Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС електронну декларацію з ПДВ за лютий 2017 року разом з додатками. За результатами такого направлення отримав електронний документ - квитанцію №1 де зазначено «доставлено до ДФС України - Документ не прийнято».

У зв'язку з відсутністю у позивача можливості подання податкової звітності в електронному вигляді відповідно до вимог п.49.4 ст.49 ПК України позивач направив податкову декларацію за лютий 2017 року з додатками у паперовому вигляді.

Проте, позивач отримав від Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС повідомлення № 16452/10/28-10-49-03-10 «про подання звітності», яким було відмовлено у визнанні поданої ТОВ «Старгруп Торг» декларації з ПДВ у зв'язку з чинністю договору про визнання електронної звітності, що на думку відповідача є порушенням п.49 ст. 49 ПК України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, прийнятою в порядку письмового провадження, адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Офісу великих платників податків ДФС України в особі Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС та Державної фіскальної служби України з невизнання податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року та додатків до податкової декларації з податку на додану вартість №2 «Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)», №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) та №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» протиправними.

Зобов'язано Офіс великих платників податків ДФС України в особі Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС та Державну фіскальну службу України визнати податкову звітність податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року та додатків до податкової декларації з податку на додану вартість №2 «Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)», №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) та №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» отриманої від ТОВ «Старгруп Торг» у паперовому вигляді.

Офісом великих платників податків ДФС України на вказану постанову подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Старгруп Торг» у повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що 01.02.2017 р. з ТОВ «Старгруп Торг» було укладено договір про визнання електронних документів, що підтверджується квитанціями відправленими Центральним порталом прийому звітності ДФС України. Таким чином, Договір про визнання електронних документів № 260120171 від 01.02.2017 р. станом на час подання електронної звітності за лютий 2017 року був чинним та платнику нічого не заважало надавати податкову звітність в електронному вигляді. Крім того, прийняття податкової звітності на паперових носіях в даному випадку суперечить нормам діючого законодавства, а саме: п. 49.4 ст. 49 ПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 07.02.2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Старгруп Торг» уклало договір № 260120171 про визнання електронних документів з Одеським управлінням Офісу великих платників податків ДФС від 01.02.2017 року.

17.03.2017 року товариством було направлено до Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС України електронну декларацію з ПДВ за лютий 2017 року разом з додатками №2 «Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)», №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) та №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)».

Того ж дня о 17:07:52 позивач отримав квитанції №1 щодо наведеної декларації та додатків, в якої зазначено, що «документ не прийнято» при необхідності виправте документ та відправте його знову. Виявлені помилки: «порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 №233, а саме: . Можливо, припинено дію Договору про визнання електронної звітності».

20.03.2017 року позивачем направлено до Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС України декларацію з ПДВ за лютий 2017 року разом з додатками №2 «Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)», №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (Д3) та №5 «розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» у паперовому вигляді та квитанції №1 про неприйняття ДФС електронної податкової звітності.

22.03.2017 року Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС України направив позивачу лист №16452/10/28-10-49-03-10 в якому зазначено, що договір про визнання електронних документів №260120171 від 01.02.2017 року є чинним. У зв'язку з порушенням підприємством п.49.4 ст.49 ПК України, надана ТОВ «Старгруп Торг» податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2017 року з додатками та доповненнями у паперовому вигляді не визнана як податкова звітність.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Наказом ДПА України №233 від 10.04.2008 р. на контролюючий орган покладено обов'язок: забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді Платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп'ютерну обробку; забезпечити відправлення квитанцій на електронну адресу платника податків; забезпечувати зберігання і конфіденційність отриманих в електронному вигляді податкових документів.

Квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.

Перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Така квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним, датою та часом надання податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС є дата та час, зафіксовані у першій квитанції.

Позивач вважав, що наявність квитанції №1 про відмовуу прийнятті декларації з ПДВ за лютий з підстав можливого припинення дії договору про визнання електронних документів є вагомою причиною, що зумовила його, відповідно до положень 49.4, надати податкову звітність у паперовому вигляді як це передбачено п. 49.3 ст. 49 ПК України.

Так, відповідно до п. 49.4 ст. 49 ПК України, у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3. де зокрема зазначено, що Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

Вирішуючи справу суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що неприйняття податкової звітності позивача (декларація з ПДВ за лютий 2017 р.) в електронному вигляді відбулось внаслідок невиконання відповідачем покладених на нього Податковим кодексом та наказом ДПА України №233 від 10.04.2008 р. обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку. Фізичною особою - платником податків або його представником особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції.

Податкова звітність, складена з порушенням норм ст.48 ПК України, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що право контролюючого органу не визнавати податковою звітністю декларацію з ПДВ за січень 2017 р. визнано п.48.7 ст. 48 та п. 49.11 ст. 49 ПК України, де зокрема зазначено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу. Тобто, невідповідність декларації з ПДВ за лютий 2017 року вимогам ст. 48 ПК України, є єдиною підставою для невизнання її податковою звітністю.

Проте, апелянт ДФС України у своїй відмові (квитанція №1) не вказав на жодну підставу неприйняття звітності відповідно до ст.48 ПК України. Таким чином, відповідач не довів яким чином позивач порушив вимоги ст.48 ПК України.

Той факт, що у квитанції №1 було зазначено про можливе припинення дії договору про визнання електронної звітності, свідчить про те, що відповідач, з урахуванням вимог п. 49.4 ст. 49 ПК України, зобов'язаний був прийняти податкову звітність, яка була подана позивачем особисто.

При цьому, враховуючи те, що сторони визнають той факт, що договір про визнання електронних документів був чинним, суд робить висновок, що відповідач безпідставно не прийняв податкову звітність.

Враховуючи викладені обставини, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посадовими особами відповідача двічі було порушено права ТОВ «Старгруп-Торг», а саме: неприйняття декларації з ПДВ за лютий 2017 р. засобами електронного зв'язку та невизнання декларації з ПДВ за лютий 2017 р. поданої до контролюючого органу у паперовому вигляді податковою звітністю.

Відповідно до положень п. 49.13. ст. 49 ПК України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Враховуючи викладені обставини та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази у сукупності, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості позовних вимог ТОВ «Старгруп Торг».

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо задоволення адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію суду не доказали та не обґрунтували її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 27.11.2017 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян