Справа № 819/1308/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10226/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач-1), ОСОБА_2 (далі позивач-2), ОСОБА_3 (далі позивач-3), ОСОБА_4 (далі позивач-4) звернулися в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - ГУ Держгеокадастр) з вимогами:

- визнати протиправними та скасувати рішення Держгеокадастру, викладені в листах від 14.06.2017 №З-4813/0-1535/6-17 та від 19.07.2017 №З-6236/0-2467/6-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,700 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту, що розташована за межами населеного пункту на території ОСОБА_5 сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (далі - ОСОБА_5);

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру, викладені в листах від 14.06.2017 №З-4812/0-1532/6-17 та від 19.07.2017 №З-6234/0-2466/6-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту, що розташована за межами населеного пункту на території ОСОБА_5;

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру, викладені в листах від 14.06.2017 №З-4816/0-1536/6-17 та від 19.07.2017 №З-6235/0-2465/6-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту, що розташована за межами населеного пункту на території ОСОБА_5;

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області, викладені в листах від 14.06.2017 №З-4814/0-1531/6-17 та від 19.07.2017 №З-6237/0-2464/6-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_4) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту, що розташована за межами населеного пункту на території ОСОБА_5;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастр повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1), ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2), ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3), ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_4) та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) орієнтовною площею 1,700 га, ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) орієнтовною площею 2,000 га, ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3) орієнтовною площею 2,000 га, ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_4) орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території ОСОБА_5

Суд ухвалою 23.08.2017 залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 сільську раду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 задоволено адміністративний позов за обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповністю зясовано обставини справи, що мають значення для справи. Тому просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачам у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, зокрема, що судом першої інстанції не враховано, що Земельним кодексом України (далі ЗК України) в редакції 1992 року встановлювалось, що державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність, тобто відсутнє поняття земель комунальної власності, а також визначалось, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі загального користування населених пунктів та землі, надані для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади. Тому відповідачем внаслідок розгляду повторних заяв позивачів прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у звязку з відсутністю земельної ділянки у переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які пропонуються для передачі у власність громадянам, в межах норм безоплатної приватизації у III кварталі 2017 року на території Тернопільської області, який сформовано та опубліковано на офіційному веб-сайті управління. Формування відповідачем вказаного переліку земельних ділянок здійснено на виконання Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» (далі Стратегія).

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах її доводів, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачі -1 18.05.2017 звернулась із заявою до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,700 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території на території села ОСОБА_5 До заяви подані копії паспорта, ідентифікаційного коду та викопіювання із публічної кадастрової карти України щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідач рішенням від 14.06.2017 №3-4813/0-1535/6-17 відмовив позивачі 1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів того, що земельна ділянка, на яку вона претендує, віднесена до земель загального користування, а у відповідності до статей 83,84 ЗК України землі загального користування комунальної (державної) власності не можуть передаватися у приватну власність.

Позивач-2 18.05.2017 звернулась із заявою до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території на території села ОСОБА_5 До заяви нею були подані копії паспорта, ідентифікаційного коду та викопіювання із публічної кадастрової карти України щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідач рішенням від 14.06.2017 №3-4812/0-1532/6-17 відмовив їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів того, що земельна ділянка, на яку вона претендує, віднесена до земель загального користування, а у відповідності до статей 83,84 ЗК України землі загального користування комунальної (державної) власності не можуть передаватися у приватну власність.

Позивач-3 18.05.2017 звернулась із заявою до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території на території села ОСОБА_5 До заяви нею були подані копії паспорта, ідентифікаційного коду та викопіювання із публічної кадастрової карти України щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідач рішенням від 14.06.2017 №3-4816/0-1536/6-17 відмовив їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів того, що земельна ділянка, на яку вона претендує, віднесена до земель загального користування, а у відповідності до статей 83,84 ЗК України землі загального користування комунальної (державної) власності не можуть передаватися у приватну власність.

Позивач-4 18.05.2017 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території на території села ОСОБА_5 До заяви ним були подані копії паспорта, ідентифікаційного коду та викопіювання із публічної кадастрової карти України щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідач рішенням від 14.06.2017 №З-4814/0-1531/6-17 відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів того, що земельна ділянка, на яку він претендує, віднесена до земель загального користування, а у відповідності до статей 83,84 ЗК України землі загального користування комунальної (державної) власності не можуть передаватися у приватну власність.

19.06.2017 позивачі повторно звернулись із заявою до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, що розташовані на території ОСОБА_5

Листами від 19.07.2017 за №№3-6236/0-2467/6-17, 3-6234/0-2466/6-17, 3-6235/0-2465/6-17, 3-6237/0-2464/6-17 ГУ Держгеокадастру відмовлено позивачам - 1,2,3,4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з посиланням на те, що бажана до відведення земельна ділянка належить до земель загального користування, а у відповідності до статі 83 ЗУ України землі загального користування належать до земель, які не можуть передаватись у приватну власність. Також зазначено, що відповідно до Стратегії головним управлінням на офіційному веб-сайті виставлено перелік земельних ділянок, згідно якого позивач може реалізувати своє право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність.

Не погоджуючись з відмовами відповідача, позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності на час звернення законних підстав, які були причиною для відмов позивачам у наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки, а також відсутні посилання на підстави, передбачені статтею 118 ЗК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 ЗК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом б ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 ЗК України, зокрема частиною 1 передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, генеральних планів населених пунктів тощо.

Згідно частин 1,2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 83 ЗК України земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї (ч. 1 ст. 117 ЗК України).

За приписами ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування; е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об'єктів, або на земельних ділянках дна водних об'єктів; є) землі під об'єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Частиною 4 ст. 84 ЗК України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі атомної енергетики та космічної системи; б) землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі оборони; г) землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; ґ) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; е) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_6 України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; є) земельні ділянки зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ж) земельні ділянки, які закріплені за державними професійно-технічними навчальними закладами; з) земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності; и) виключено; і) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України; ї) землі під об'єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у державній власності.

Як видно із листів відповідача від 14.06.2017 за №№ 3-4813/0-1535/6-17, 3-4812/0-1532/6-17, 3-4816/0-1536/-17, 3-4814/0-1531/6-17 підставою для відмови позивачам у задоволенні їхніх клопотань послугувало те, що згідно інформації відділу Держгеокадастру у Заліщицькому районі бажані місцезнаходження земель віднесені до земель загального користування, а у відповідності до статей 83, 84 ЗК України землі загального користування комунальної (державної) власності не можуть передаватися у приватну власність.

В той же час судом встановлено, що земельні ділянки, на які претендують позивачі, належать до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі загального користування, пасовища), у користуванні третіх осіб чи у власності не перебувають, земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту с. Шипівці Заліщицького району, будь-які відомості про обмеження у використанні зазначених земель до Державного земельного кадастру не внесені.

Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що листом від 30.07.2017 за вих. № 177 виконавчий комітет Шепетівської СР повідомив, що земельна ділянка, на яку претендують ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка розташована на території Шепетівської сільської ради, як громадське пасовище загального користування для випасання худоби не використовується.

Згідно інформації Заліщицькою РДА та відділу у Заліщицькому районі головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у масиві на території ОСОБА_5 сільської ради Заліщицького району за межами населеного пункту, з якої пропонується надання земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, розпорядження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою про передачу земельних ділянок у власність, оренду, суборенду, постійне чи тимчасове користування тощо, не приймались, в тому числі проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування, сервітуту, суперфіцію тощо не погоджувались.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час первинного звернення позивачів до відповідача були відсутні підстави, які стали причиною для відмови у наданні дозволу щодо відведення земельних ділянок, у звязку з чим вказані рішення відповідача суд обґрунтовано визнав протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Що ж стосується рішень відповідача, викладених у листах від 19.07.2017 за №№3-6236/0-2467/6-17, 3-6234/0-2466/6-17, 3-6235/0-2465/6-17, 3-6237/0-2464/6-17, підставою для відмови послугувало те, що бажані до відведення земельні ділянки належить до земель загального користування, а у відповідності до статі 83 ЗК України землі загального користування належать до земель, які не можуть передаватись у приватну власність. Вказаними рішеннями також повідомлено, що відповідно до Стратегії Головним управлінням на офіційному веб-сайті виставлено перелік земельних ділянок, згідно якого позивачі можуть реалізувати своє право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність.

Даючи правову оцінку наведеним вище рішенням відповідача, колегія суддів зазначає, що земельна ділянка, на які претендують позивачі, належить до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі загального користування, пасовища). Проте, у відповідності до ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, щодо земель загального користування, будь-яких заборон не має. Також в них відсутні посилання на підстави, передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Стратегія не містить правових норм для врегулювання спірних правовідносин, відтак і не підлягає застосуванню у межах даної справи.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення відповідача, викладені в листах від 19.07.2017 за №№3-6236/0-2467/6-17, 3-6234/0-2466/6-17, 3-6235/0-2465/6-17, 3-6237/0-2464/6-17 щодо відмови у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території ОСОБА_5 не відповідають критеріям правомірності та обґрунтованості і такі порушують права та законні інтереси позивачів, а тому необхідно погодитись з судом першої інстанції, що такі підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо застосування положень ЗК України в редакції 1992 року, позаяк Закон починає діяти з моменту набрання ним чинності. З цього моменту закон діє до втрати ним чинності, яка може наступити внаслідок його скасування, заміни його іншим законом, закінчення терміну дії закону або ухвалення рішення Конституційного Суду України про визнання закону (його окремих положень) неконституційним. У спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення ЗК України, чинні на час звернення позивачів.

Також колегія суддів зазначає, що зобовязуючи відповідача повторно розглянути клопотання позивачів про прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд першої інстанції не втрутився у дискреційні повноваження ГУ Держеокадастру, оскільки у відповідача є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень за настання умов, визначених законодавством.

Колегія суддів відхиляє решта доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені позивачем докази є належними і допустимими, а відтак останні правомірно прийняті судом першої інстанції до уваги.

Також необхідно зазначити, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини, яка покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих рішень.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 819/1308/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9

Повний текс виготовлено 30.11.2017.