Справа № 817/1694/17
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2017 рокуР і в н е 817/1694/17
11 год. 32 хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління Укртрансбезпеки в Одеській області
про визнання протиправним та скасування розрахунку,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1Ю.) з позовом до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (далі відповідач, Управління Укртрансбезпеки) про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.09.2017 року №0152669.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 11.09.2017 року на автомобільній дорозі Київ-Одеса посадовими особами Управління Укртрансбезпеки було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. За результатами перевірки складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ОСОБА_3 № 0157261, яким зафіксовано надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 11.09.2017 року №0152669. Позивачка вважає оскаржуваний розрахунок протиправним, оскільки жодних порушень законодавства про автомобільний транспорт особисто нею вчинено не було, вона є лише власником автомобіля SCANIA/GENERAL TRAILERS номерний знак НОМЕР_1/ВК0331ХТ, за результатами зважування якого посадовими особами Укртрансбезпеки складений оскаржуваний розрахунок про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Послуги з перевезення вантажу надавав її чоловік ОСОБА_4 Вказує, що в оскаржуваному розрахунку відсутні дані про назву і технічні характеристики використаного вагового комплексу, технічна справність якого підлягає сумнівам, а при проведенні зважування транспортного засобу не були присутні свідки, які б підтвердили те, що водій автомобіля дійсно ознайомився зі змістом акту перевірки і розрахунку та відмовився від підпису у них.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що вона не зареєстрована як фізична особа-підприємець, а вантажні перевезення на належному їй на праві власності транспортному засобі SCANIA номерний знак НОМЕР_1, здійснював її чоловік. Відтак, зазначення її у розрахунку плати за проїзд є протиправним. Просила позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена в письмовому запереченні на адміністративний позов, де зазначено, що 11.09.2017 посадовими особами відповідача була проведена рейдова перевірка транспортного засобу, що належить позивачу, на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт. У зв'язку з здійсненням перевізником - ФОП ОСОБА_3 перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", до нього було правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

У судовому засіданні 27.11.2017 представник відповідача визнала незаконність винесення спірного розрахунку стосовно ОСОБА_1 та підтвердила, що такий розрахунок плати за проїзд не міг бути складений відносно позивачки, оскільки вона є власником транспортного засобу SCANIA номерний знак НОМЕР_1, а не перевізником. Враховуючи те, що Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було внесено зміни в розрахунок до акту від 11.09.2017 року №0152669 в частині визначення платника з ОСОБА_1 на ОСОБА_4, то підстави скасовувати спірний розрахунок на час розгляду справи відсутні. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.09.2017 інспекторами Управління Укртрансбезпеки на а/д Київ-Одеса 451 км, згідно з направлення на перевірку від 08.09.2017 №026227, була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп GENERAL TRAILERS, реєстраційний номер BK 0331 XT, власником якого є ОСОБА_1, водієм ОСОБА_5 (а.с.33).

Належність ОСОБА_1 транспортного засобу марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, на праві власності підтверджена свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 092158 та не заперечується сторонами (а.с.39).

Під час проведення рейдової перевірки було здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 марки Scаnia/General Trailers з напівпричепом, реєстраційний номер ВК 1161ВЕ/ВК0331 ХТ.

Як вбачається з матеріалів справи, габаритно-ваговий контроль проводився тричі, в результаті незгоди ОСОБА_4 з результатами першого контрольного проїзду через ваги його автомобіля:

1)контрольний замір №92266 проведений о 12 год.32 хв.: маса: 40080 кг., вісь 1_1: 6860 кг., вісь 2_2:10240 кг., вісь 3_3: 7780 кг., вісь 4_4: 7660 кг., вісь 5_5: 7540 кг;

2)контрольний замір №92271 проведений о 12 год.50 хв.: маса: 39200 кг., вісь 1_1: 7080 кг., вісь 2_2:11140 кг., вісь 3_3: 6460 кг., вісь 4_4: 7280 кг., вісь 5_5: 7240 кг;

3)контрольний замір №92274 проведений о 13 год.00 хв.: маса: 39220 кг., вісь 1_1: 7120 кг., вісь 2_2:11100 кг., вісь 3_3: 6460 кг., вісь 4_4: 7280 кг., вісь 5_5: 7260 кг (а.с.6,38).

За результатами проведення перевірки 11.09.2017 року будо складено ОСОБА_3 №0157261, який позивач підписувати відмовився. Відповідно до даного акту під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону (відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень). (а.с.4,34).

З урахуванням норм пункту 30 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 працівниками Укртрансбезпеки в Одеській області було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.09.2017 року №0152669 (далі розрахунок плати за проїзд), у якому визначено суму плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування у розмірі 145,00 Євро, платником зазначено ОСОБА_1 (а.с.5).

Крім того, судом встановлено, що 11.09.2017 року на 450 км + 500 м автодороги Київ-Одеса відносно суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4, поліцейським 1-ої роти 1-го батальйону УНП в м.Одесі ДПП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №761077, з якого вбачається, що 11.09.2017 року о 13:01 год. водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки Scаnia/General Trailers з напівпричепом, реєстраційний номерний знак ВК 1161ВЕ/ВК0331 ХТ, з перевищенням навантаження на осі напівпричепу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією ж постановою до ОСОБА_4 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 02.10.2017 у справі №564/1954/17 постанову поліцейського 1-ої роти 1-го батальйону УНП в м.Одеса ДПП ОСОБА_6 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №761077 від 11.09.2017 року скасовано, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_4 (а.с.10-11).

Постановою від 09.10.2017 №011494 начальником управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на суб'єкта підприємницької діяльності-фізичну особу ОСОБА_4 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн. за допущення надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена частиною першою абзацу третього статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст.2 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-III) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

За змістом ст.29 Закону України "Про дорожній рух" №3353-XII від 30.06.1993, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №3353-XII) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15 п.5 Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п.8 Положення).

Відповідно до вимог частин першої, другої 1, 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" Кабінет Міністрів України постановою №879 від 27.06.2007 затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі по тексту - Порядок № 879).

Пунктом 1 Порядку № 879 визначено, що цей Порядок регулює механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до підпунктів 2, 4 пункту 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Підпункт 4 пункту 2 Порядку №879 визначає, що габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів

Згідно з пунктом 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір", який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (пункт 28 Порядку № 879).

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (пункт 18 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 31-1 вказаного порядку якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі.

Перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, відповідно до наведених положень Порядку № 879 у разі порушення вагових параметрів плата за проїзд у визначеному розмірі повинна вноситися перевізником.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону № 2344-III).

Таким чином, відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України.

У зв'язку з цим слід зазначити, що відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Крім того, статтею 50 Закону № 2344-III передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Судом встановлено, що на час проведення перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки 11.09.2017 транспортним засобом позивачки, під керуванням водія ОСОБА_4 здійснювалось транспортування вантажу (пшениця) відповідно до товарно-транспортної накладної від 10.09.2017 ААК №02 (а.с.42).

За змістом товарно-транспортної накладної від 10.09.2017 ААК №02 автомобільним перевізником зазначено: ПП ОСОБА_4, замовником: ТОВ "АГРІ-КОМ"; вантажовідправником: ТОВ "АГРІ-КОМ", вантажоодержувачем: м.Рені, порт Рені.

Зазначена товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону № 2344-III підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

Як встановлено судом, 28.02.2003 ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.9), ОСОБА_1 дружина ОСОБА_4 (а.с.7), статусу фізичної особи-підприємця не має, відповідно автомобіль на якому здійснювалося перевезення ОСОБА_3 використовувався як спільна власність подружжя.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що будь-які відомості щодо участі позивачки в здійсненні обумовленого вантажного перевезення, зокрема, в дослідженій товарно-транспортній накладній, відсутні.

Відповідно, суд вважає, що на час проведення перевірки в розпорядженні уповноважених осіб Управління Укртрансбезпеки були наявними документи, в яких зафіксовані відомості щодо автомобільного перевізника, однак такі відомості залишилися поза увагою відповідача під час складання оскарженого розрахунку.

З урахуванням наведеного, на переконання суду, ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону № 2344-III, оскільки документально підтверджено, що на час проведення перевірки належний їй транспортний засіб фактично використовувався іншою особою, у той час як за пунктом 28 Порядку №879 плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування вносить перевізник.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачка у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому покладення на позивача обов'язку оплати вартості проїзду великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів не може бути визнано обґрунтованим.

Відтак, при складанні оскарженого розрахунку суб'єкт владних повноважень не дотримався приписів закону, діяв упереджено, без урахування всіх обставин справи.

Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи (за поясненнями представника відповідача після 09.10.2017), Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було внесено зміни в оспорюваний розрахунок до акту від 11.09.2017 року №0152669 в частині визначення платника з ОСОБА_1 на ОСОБА_4.

У судовому засіданні представником відповідача було надано розрахунок плати за проїзд, який повністю відповідає реквізитам оскаржуваного, окрім частини визначення платника.

Положеннями пункту 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №3 "Про судове рішення в адміністративній справі" передбачено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Відтак, за фактичної відсутності існування спірного розрахунку на час розгляду справи, навіть за встановлених ознак протиправності його складення, підстави скасовувати такий розрахунок у суду відсутні.

За таких обставин, в задоволенні вимог позивача про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.09.2017 року №0152669, складеного Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначені вище обставини, які досліджені судом у ході розгляду даної справи, в їх сукупності - дають підстави вважати, що відповідачем 11.09.2017 під час складення розрахунку плати за проїзд стосовно позивачки, яка не являлася перевізником, було вчинено дії, які містять ознаки протиправності.

Згідно з ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час прийняття оскаржуваного розрахунку від 11.09.2017 з необґрунтованим визначенням її як платника плати за проїзд, права позивачки були порушені, що посприяло зверненню з відповідним адміністративним позовом до суду за їхнім захистом.

На підставі викладеного, та враховуючи необхідність повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати дії Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо складення розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.09.2017 року №0152669 відносно ОСОБА_1 протиправними.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору, а тому зобов'язана сплатити судовий збір за подання адміністративного позову.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 88 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду 09.11.2017 позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання адміністративного позову до моменту прийняття судового рішення у справі.

Враховуючи те, що в частині позовних вимог судове рішення прийняте не на користь позивача, якому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судового збору у розмірі 640,00 грн.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами статті 94 КАС України умовою присудження судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, є здійснення таких судових витрат і їх документальне підтвердження.

Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, судові витрати відповідно до задоволених вимог ОСОБА_1 не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо складення розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.09.2017 року №0152669 відносно ОСОБА_1 протиправними.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.