Справа № 826/2199/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2199/16 Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Корчадима В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо збільшення кількості вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом включення відомостей про позивача за її вкладом по рахунку № НОМЕР_1 з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню 199 988,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржувана постанова суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.01.2015 р. Правлінням НБУ було прийнято постанову № 34/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії проблемних».

05.03.2015 р. між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було підписано анкету-заяву щодо укладання договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток, комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України, та договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки.

На підставі зазначеного договору Банк відкрив позивачу поточний рахунок у гривнях № НОМЕР_1.

17.09.2015 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.09.2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р. включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С.

17.12.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

На підставі зазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

29.12.2015 р. позивач звернулася до Уповноваженої особи з вимогою вказати причину невнесення її персональних даних станом на 23.12.2015 р. до переліку на виплату сум відшкодування коштів за вкладами та внести її у зазначений перелік.

29.12.2015 р. позивач звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з проханням виплатити їй гарантовану суму відшкодування.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 р. № 1703 змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Валендюку Владиславу Сергійовичу з 05.09.2016 р.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для визнання нікчемним правочину, укладеного між позивачем і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та для невнесення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів по вкладам в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що судом було порушено норми процесуального права в частині визначення чіткої суми, що підлягає відшкодуванню позивачу, та неправильно визначено порядок розподілу судових витрат.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14 (далі - Положення № 14).

При цьому, колегія суддів зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою державною установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані ним повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів на підставі та у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на це, виниклий спір є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в рішеннях від 27.04.2017 р. по справам №№ 21-3143а16, 21-2397а16, та відповідає висновкам Вищого адміністративного суду України (ухвала ВАСУ від 27.04.2017 р. № К/800/26956/16).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У ст. 12 Закону № 4452-VI передбачено, що виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.

Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

У ч. 1-3, 5-6 ст. 27 Закону № 4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частинами 2, 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до п.п. 3-6 розділу ІІІ Положення № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

У п.п. 2, 4, 6 розділу IV Положення № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для включення особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), є наявність у неї права на відповідний вклад.

Разом з тим, єдиною та необхідною умовою для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними і застосування відповідних наслідків у вигляді не включення осіб (клієнтів банку), які їх уклали, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є наявність хоча б однієї правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

При цьому, слід враховувати, що перелік правових підстав для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними, закріплений у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 826/23915/15.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що внесення (зарахування) коштів на рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», підтверджується відповідною банківською довідкою /Т.1 а.с.9/ та банківськими виписками, наданими суду безпосередньо відповідачем.

Водночас, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було доведено наявності достатніх та необхідних правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за їх вкладами.

Доводи апелянта про те, що ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» намагалося безпідставно збільшити суму, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду, на 4 млн. грн., зокрема шляхом перерахування коштів у розмірі 200 000,00 грн. на рахунок позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що засновані на припущеннях і не надають достатніх та необхідних правових підстав для позбавлення позивача права на отримання відшкодування її вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, сам лише факт того, що кошти надійшли на рахунок позивача шляхом переказу з рахунку іншого клієнта Банку, не може бути самостійним доказом нікчемності операції та/або її невідповідності вимогам ст. 2 Закону № 4452-VI.

Посилання апелянта на те, що кошти на рахунок позивача надійшли у період визнання Банку проблемним, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки такі обставини, у відповідності до ст. 75 Закон України «Про банки та банківську діяльність», є банківською таємницею, тобто інформацією, що не підлягає розголошенню і яка не була і не могла бути відома ані позивачу, ані третій особі, з рахунку якої було здійснено переведення коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2017 року № К/800/4780/16.

Твердження апелянта про те, що відносно спірного правочину позивача триває перевірка і їй не направлялося повідомлення про визнання його нікчемним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даному випадку предметом спору є безпосередньо бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, у строки, визначені вищенаведеними нормами Закону № 4452-VI, що й мала місце у даному випадку.

Доводи апелянта про те, що на момент формування переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Уповноваженою особою була Чернявська О.С., а не Валендюк В.С., що, на його думку, вказує на порушення процесуальних норм при задоволенні позову, пред'явленого до Валендюка В.С., колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду є його праціником, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Тобто, Уповноважена особа є посадовою особою Фонду і заміщення даної посади конкретним працівником не може бути підставою для анулювання правових наслідків дій вчинених даною посадовою особи під час зайняття цієї посади іншим працівником.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції було замінено Уповноважену особу Чернявську О.С. на її процесуального правонаступника - Уповноважену особу Валендюдка В.С. на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством і задоволено позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду без конкретизації даних працівника, що займав таку посаду у відповідний період.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників.

Разом з тим, перевіряючи правильність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів приймає до уваги та враховує доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було чітко визначено суму вкладу, яка підлягає відшкодуванню позивачу, у розмірі 199 998,00 грн. без урахування тих обставин, що станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення на її рахунку обліковувалася менша сума - 199 960,00 грн. і в позові також заявлялася інша сума - 199 988,00 грн.

При цьому, судова колегія зазначає, що дійсно такі доводи апелянта підтверджуються матеріалами справи і, більш того, визначення чіткого розміру суми гарантованого відшкодування у відповідності до Закону № 4452-VI належить до дискреційних повноважень відповідача і Фонду, які на теперішній час не були ними реалізовані.

Водночас, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на це, задоволення адміністративного позову у такий спосіб не відповідає завданням адміністративного судочинства, регламентованим ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог щодо визначення чіткої суми гарантованого відшкодування позивачу у розмірі 199 998,00 грн. було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині та, згідно зі ст. 202 КАС України, зумовлює необхідність скасування оскаржуваного судового рішення в частині задоволення таких позовних вимог.

Крім того, судова колегія також приймає до уваги і враховує доводи апелянта про те, що судом першої інстанції понесені позивачем судові витрати були присуджені за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду, яких в неї не існує.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що в даному випадку з положень Закону № 4452-VI вбачається, що, як було встановлено вище, Уповноважена особа є працівником Фонду і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має бюджетних асигнувань, а тому, у даному випадку, відповідно до ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати підлягають присудженню на її користь за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, судова колегія відповідно до вимог ч. 6 ст. 94 КАС України вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат наступним чином.

Так, враховуючи вищевикладене, фактично задоволенню підлягають немайнова вимога позивача щодо визнання бездіяльності протиправною та похідна від неї немайнова вимога щодо зобов'язання відповідача вчинити дії.

Позовну заяву у цій справі подано 12.02.2016 р.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на вказану дату, було передбачено ставку судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» станом на 01.01.2016 р. було встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1218,00 грн.

Отже, враховуючи похідний характер другої позовної вимоги, обсяг понесених позивачем судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду, становить 487,00 грн.

З огляду на це, рішення суду першої інстанції в частині щодо присудження на користь позивача судових витрат підлягає скасуванню на підставі ст. 202 КАС України як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає задоволенню частково, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо визначення суми гарантованого відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 199 998,00 грн. та в частині щодо розподілу судових витрат - скасуванню, позовні вимоги в частині щодо визначення суми гарантованого відшкодування в розмірі 199 998,00 грн. - залишенню без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо визначення суми гарантованого відшкодування в розмірі 199 998,00 (сто дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. та в частині щодо розподілу судових витрат - скасувати.

Адміністративний позов в частині щодо визначення суми гарантованого відшкодування в розмірі 199 988,00 (сто дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. - залишити без задоволення.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Присудити на користь ОСОБА_4 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб понесені нею судові витрати в розмірі 487,00 (чотириста вісімдесят сім) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 29 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: