Справа № 824/197/17-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/197/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Чернівецької області, Державної судової адміністрації України, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_3 казначейська служба України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до Апеляційного суду Чернівецької області, Державної судової адміністрації України, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_3 казначейська служба України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

04 жовтня 2017 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

31 жовтня 2017 року від Державної судової адміністрації України до Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу позивача.

Інші сторони в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 в період з 26.01.1993 року по 04.10.2016 року працювала на посаді судді.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VIII «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді, у звязку з поданням заяви про відставку.

В вересні 2016 року позивач звернулась до апеляційного суду Чернівецької області з заявою про нарахування та виплату їй вихідної допомоги, у звязку із виходом у відставку.

04.10.2016 року наказом Апеляційного суду Чернівецької області №05-02/182-к ОСОБА_2 відраховано зі штату апеляційного суду Чернівецької області.

Листом Апеляційного суду Чернівецької області від 05.10.2016 року позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги.

03.11.2016 року ОСОБА_2 також звернулась до Державної судової адміністрації України з заявою щодо виплати їй вихідної допомоги.

Листом від 18.11.2016 року ОСОБА_3 судова адміністрація України відмовила ОСОБА_2 у задоволенні її заяви.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Відповідно до частини 2 статті 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08.09.2016 року).

Відповідно до частини 1 статті 136 Закону № 2453-VI ( в редакції чинній до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII " Про судоустрій і статус суддів" , відповідно до частини 1 статті 143 якого судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, законодавством дійсно передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, однак Закон № 2453-VI, в редакції чинній на момент винесення Верховною Радою України постанови від 08.09.2016 року № 1515-VIIІ "Про звільнення суддів", якою ОСОБА_2 звільнено з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, зважаючи на те, що на момент винесення Верховною Радою України постанови від 08.09.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади, діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата спірної вихідної допомоги, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутнє право на її отримання.

Виходячи з викладеного, колегія судді приходить до висновку, що відповідачі, відмовляючи в задоволенні заяв позивача про нарахування та виплату вихідної допомоги при виході у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат, діяли в межах та у спосіб чинного законодавства.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5