Справа № 814/2853/16
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 р. Справа № 814/2853/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Бітова А. І.

ОСОБА_1

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказів від 28.02.2014р. №68-кт/а, № 33-к, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру України, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказу Держземагентства України від 28.02.2014 № 68-кт/а Про звільнення ОСОБА_2В. та Головного управління Держземагентства у Миколаївській області від 28.02.2014 № 33-к Про звільнення ОСОБА_2В., яким оголошено наказ Держземагентства України від 28.02.2014 № 68-кт/а Про звільнення ОСОБА_2В., поновлення на посаді першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивачем заява про звільнення з посади першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Миколаївській області за згодою сторін на імя Голови Держземагентства України 19.02.2014 не подавалась, а тому не було досягнуто домовленості щодо звільнення з роботодавцем.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 03.04.2013 року був призначений на посаду першого заступника Головного управління Держземагентства у Миколаївській області шляхом переведення з посади начальника відділу Держземагентства у Апостолівському районі Дніпропетровської області відповідно до наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 03.04.2013 року № 1017-кт/а.

Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 03.04.2013 року № 76 позивач приступив до роботи на посаді першого заступника Головного управління Держземагенства у Миколаївській області.

Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального району м. Миколаєва від 30.01.2014 року у січні 2014 року ОСОБА_2 було відсторонено від посади та затримано за підозрою у вчиненні злочину, обрано запобіжний засіб у вигляді тримання під вартою.

23.10.2014 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва.

21.07.2016 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 21.07.2016 року позивача 10.08.2016 року було звільнено з під варти.

В період з 28.01.2014 по 10.08.2016 позивач перебував в установах Державної кримінально - виконавчої служби.

14.11.2016 позивач направив лист до Держгеокадастру стосовно надання можливості приступити до виконання службових обовязків.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області листом від 06.12.2016 року № Л-6190/6-16 повідомило позивача, що його звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Миколаївській області наказом Держземагентства України від 28.02.2014 року № 68-кт/а за погодженням з Миколаївською облдержадміністрацією на підставі його заяви від 19.02.2014 року, та наказом Головного управління Держземагентства у Миколаївській області від 28.02.2014 року № 33-к Про звільнення ОСОБА_2В. оголошено наказ Держземагентства України від 28.02.2014 № 68-кт/а Про звільнення ОСОБА_2В. та визначено 28.02.2014 датою звільнення позивача.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовились про припинення трудового договору саме на підставі ч.1 ст.36 КЗпПЄ тому правові підстави для скасування наказів про звільнення відсутні. Також зазначено, що при прийнятті оскаржуваних наказів, відповідачами були дотримано процедуру, визначену нормами чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю, підставою припинення трудового договору є: угода сторін.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що домовленість сторін на припинення трудових відносин проявляється у поданій ОСОБА_2 заяві від 19.02.2014, в якій він просив звільнити його з посади саме за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП, а відповідач погодився на звільнення позивача саме на підставі цієї статті Кодексу, що підтверджується у виданні роботодавцем наказу про припинення трудового договору.

Відсутність в заяві дати звільнення не є безумовною підставою для висновку про недосягнення сторонами угоди на припинення трудового договору, оскільки такої умови (дати) не містить диспозиція пункту 1 статті 36 КЗпП, на відміну від розірвання трудового договору за ініціативою працівника (стаття 38 КЗпП).

Доводи апелянта, що ним не могла бути подана заява від 19.02.2014 на звільнення його з посади, оскільки останній перебував у Державній установі Миколаївський слідчий ізолятор, а згідно журналу обліку кореспонденції осіб, які тримаються в Миколаївському СІЗО, через відділ контролю за виконанням судових рішень будь-які звернення, заяви, скарги не направлялись, колегія суддів безпідставними, оскільки заява про звільнення була надана адвокатом позивача у кримінальній справі, тому в СІЗО відсутні дані у книзі вихідної кореспонденції про надсилання позивачем заяви про звільнення поштою.

Необґрунтованими є також твердження апелянта, що він не писав заяву від 19.02.2014, оскільки зазначене спростовується висновком почеркознавчої експертизи, в якому зазначено, що рукописні записи у заяві ОСОБА_2 про звільнення з посади першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 19.02.2014 року та підпис виконані ОСОБА_2

Отже, наведені обставини, в тому числі висновок експерта від 13.09.2017 року № 479, спростовують доводи позивача про те, що він заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням не писав, свого бажання щодо звільнення не виявляв.

Також апелянтом зазначається про порушення процедури погодження звільнення ОСОБА_2, та вказує, що відповідачем заяву було погоджено з головою Миколаївської ОДА, натомість законодавчо передбачено погодження з міністром.

Так, згідно положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 за № 852/21164 (яке діяло на час звільнення ОСОБА_2В.), Головне управління очолює начальник, який призначається Головою Держземагентства України за погодженням з Міністром і головою відповідної місцевої державної адміністрації та звільняється з посади Головою Держземагентства України.

Начальник Головного управління має заступників, у тому числі одного першого, які призначаються на посади Головою Держземагентства України за погодженням з Міністром та звільняються з посад Головою Держземагентства України.

Відповідно до Указу Президента України № 307/2013 від 24.05.2013 Про заходи забезпечення здійснення місцевими державними адміністраціями виконавчої влади на відповідній території ( чинної на момент виникнення спірних правовідносин) заява позивача була направлена листом від 20.02.2014 до голови Миколаївської облдержадміністрації для погодження звільнення.

Отже, відповідач діяв у межах повноважень та порушень процедури не допустив, оскільки на виконання Указу Президента України № 307/2013 від 24.05.2013 Про заходи забезпечення здійснення місцевими державними адміністраціями виконавчої влади на відповідній території, у звязку з заявою позивача про звільнення з посади Головним управлінням направлено листа від 20.02.2014 до голови Миколаївської облдержадміністрації для погодження звільнення, що відповідає заходам щодо розгляду питань про попереднє погодження звільнення з посад керівників територіальних органів центральних органів виконавчої влади, визначеним Указом Президента від 24.05.2013 № 307/2013.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова