Справа № 405/3700/17(2-а/405/140/17)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2017 рокусправа № 405/3700/17 провадження №2-а/405/140/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2017 року по справі №405/3700/17(провадження №2-а/405/140/17) за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, про визнання дій, рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

1) визнати протиправними дії Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо виплати їй пенсії з урахуванням обмеження максимального її розміру сумою 10740 грн.;

2) визнати неправомірним рішення Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, оформлене листом від 01.02.2017 року № 24/П-11, щодо відмови у виплаті їй пенсії з урахуванням обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленим для осіб які втратили працездатність, як те передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року у редакції чинній на момент призначення пенсії ОСОБА_1;

3) зобов'язати Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплачувати їй пенсію з урахуванням обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленим для осіб які втратили працездатність, як те передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року у редакції чинній на момент призначення їй пенсії та виплатити недоплачену суму пенсії за період з 13.12.2016 року по день набрання законної сили постановою у даній справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неправомірність дій відповідача щодо виплати пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про державну службу», з урахуванням обмеження максимального її розміру сумою 10740 грн. Позивач вказував на те, що оскільки їй призначено пенсію на умовах законодавства, яке діяло станом на 2014 рік (станом на час призначення пенсії) та яким не було передбачено обмеження граничного розміру пенсії сумою 10740грн., то орган пенсійного Фонду безпідставно, під час здійснення перерахунку пенсії у 2016 році, застосував законодавство, яким обмежувався граничний розмір пенсії сумою 10740грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду фактично мотивована тим, що право позивача, яке виникло у 2014 році, не може бути обмежено чи звужено законодавчими актами ( в частині розміру пенсії), які прийняті після призначення позивачу пенсії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на необґрунтованість висновків суду, оскільки, за позицією заявника апеляційної скарги, ним правомірно застосовано, при перерахунку пенсії позивача, саме те законодавство, яке було чинним на час здійснення такого перерахунку. При цьому, за позицією відповідача, у пенсійного органу відсутні підстави для застосування законодавства, яке втратило чинність на час проведення перерахунку пенсії.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кропивницькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та з 24.02.2014 року отримує пенсію по інвалідності II групи внаслідок загального захворювання згідно із Законом України «Про державну службу».

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2016 року у справі №405/5447/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Кіровоградського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язано Кіровоградське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області провести з 01.05.2016 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців на підставі Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких ним призначено (перераховано) пенсію, виданої Кіровоградською обласною державною адміністрацією 29.06.2016 року № 24-04 з збереженням проценту для розрахунку пенсії від заробітку - 80 %.

На виконання вказаної постанови суду розпорядженням УПФУ за №174497 від 19.12.2016 року здійснено перерахунок пенсії позивача у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців. При цьому, максимальний розмір пенсії обмежено сумою 10740грн.

Не погодившись з діями пенсійного органу щодо обмеження розміру пенсії сумою 10740грн., 17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до УПФУ, в якій просила виплачувати їй пенсії з урахуванням максимального розміру, який був визначений законодавством, що було чинним на час призначення їй пенсії.

Листом-відповіддю за №24/П-11 від 01.02.2017 року УПФУ повідомило позивача, про те, що відповідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 Управління проводить виплату пенсії в максимальному розмірі 10740,00 грн., як встановлено даною нормою.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову виходячи із наступного.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли з приводу застосування норм пенсійного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, та які діяли в різний проміжок часу, а саме станом на час призначення позивачу пенсії та станом на час перерахунку позивачу пенсії на виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011 року (в редакції на час призначення позивачу пенсії) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У подальшому вказану норму права змінено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII (набрав чинності 01.01.2016р.) та доповнено реченням наступного змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати 10740 гривень».

Вказана редакція статті діяла на час здійснення УПФУ перерахунку пенсії позивачу на підставі рішення суду (19.12.2016 року).

Отже, з аналізу вказаним норм права вбачається, що законодавством України, яке діяло на час призначення позивачу пенсії та на час здійснення перерахунку пенсії, по-різному було врегульовано питання щодо максимального розміру пенсії, яка призначена на підставі Закону України «Про державну службу».

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наступного.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними; громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду. Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № З-рп/2007 зазначається: «Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики».

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2014 року в справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вказав на те, що у спірному випадку УПФУ, виплачуючи позивачу пенсію з урахуванням обмежень, які встановлені Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII, фактично зменшив обсяг прав ОСОБА_1, які існували на час призначення їй пенсії та які гарантувалися законодавством, що діяло на час призначення пенсії (Закон України від 08.07.2011 року №3668-VI), у зв'язку з чим дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості заявленого позову та наявності підстав для його задоволення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 жовтня 2017 року по справі №405/3700/17(провадження №2-а/405/140/17) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

(Ухвалу у повному обсязі виготовлено 29.11.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк