Справа № 826/13374/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Промекономбанк» Славкіної Марини Анатоліївни про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашута Дмитро Євгенович звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк» Славкіної Марини Анатоліївни, в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо не внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк», а саме вимоги на загальну суму 12 293 863,01 грн., що сплачена ПАТ «КБ «Експобанк» по договору відступлення права вимоги №03/01-14 від 03.01.2014;

2) зобов'язати відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк» шляхом визнання вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на загальну суму 12 293 863,01 грн. (дванадцять мільйонів двісті дев'яносто три тисячі вісімсот шістдесят три гривні 01 копійок), сплачених ПАТ «КБ «Промекономбанк» по договору відступлення права вимоги №03/01-14 від 03.01.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження по адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашута Д.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та винести нову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.01.2014 між ПАТ «КБ «Експобанк» та ПАТ «КБ «Промекономбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги №03/01-14, на підставі якого ПАТ «КБ «Промекономбанк» було відступлено право вимоги за укладеними між ПАТ «КБ «Даніель» та ПАТ «КБ «Промекономбанк» правочинами, а саме: генеральною угодою про порядок проведення міжбанківських операцій №ГУ/24052012-1 від 24.05.2012; договором про встановлення кореспондентських відносин №14-ЛОРО-Т від 04.04.2011; договором застави майнових прав №б/н від 11.07.2013; договором застави майнових прав №2 від 11.07.2013.

24 лютого 2014 року ПАТ «КБ «Експобанк» здійснено оплату ПАТ «КБ «Промекономбанк» за ціною продажу прав за основними договорами 12 293 863,01 грн. та оприбуткована на баланс ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість ПАТ «КБ «Даніель» у сумі 93 335 241,50 грн.

За результатами розгляду судового спору у справах №910/13328/14 та №910/13329/14 визнано недійсним укладений між ПАТ «КБ «Експобанк» та ПАТ «КБ «Промекономбанк» договір від 03.01.2014 №03/01-14 про відступлення права вимоги та визнано відсутнім у ПАТ «КБ «Експобанк» права вимоги за укладеними ПАТ «КБ «Даніель» та ПАТ «КБ «Промекономбанк» правочинами, у зв'язку з чим відповідно до рішення малого комітету з управління активами (Протокол №131 від 05.07.2017) ПАТ «КБ «Експобанк» поновлено на балансі заборгованість ПАТ «КБ «Промекономбанк» на суму 12 293 863,01 грн. сплачених ПАТ «КБ «Промекономбанк» за договором про відступлення права вимоги від 03.01.2014 №03/01-14.

У зв'язку із наведеним позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.07.2017 №1101/1166 про визнання кредитором та включення вимог кредитора до реєстру вимог кредиторів, однак 15.09.2017 отримав від відповідача відповідь (лист №419 від 13.09.2017), де зазначено про відсутність правових підстав для внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Промекономбанк».

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по справі прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовим спором згідно Кодексу адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Статтею 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено функції Фонду, які той виконує в силу покладених на нього завдань, основним з яких є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд наділений повноваженнями видавати нормативно-правові акти, які підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Нормативне регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави в сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, відповідно до його преамбули.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У частині восьмій статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Нормами пп. 2, 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, за загальним правилом відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом регулюються Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство здійснюється господарський судом у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. У випадку визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку вказане законодавство застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Проте, ні законодавство про банки і банківську діяльність, ні законодавство з питань функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, яке регулює правовідносини, зокрема, щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, не передбачає участь господарського суду в процедурі визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку з ініціативи Національного банку України або за пропозицією Фонду, як і не передбачає можливості розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених під час таких процедур суб'єктами владних повноважень, у порядку господарського судочинства. Наведене зумовлено тим, що ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку з ініціативи Національного банку України або за пропозицією Фонду суттєво відрізняється від процедури ліквідації інших суб'єктів господарювання, передбаченої нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як вбачається зі змісту позовної заяви спірні відносини виникли у зв'язку із не внесенням відповідачем змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк» на загальну суму 12 293 863,01 грн., що сплачена ПАТ «КБ «Експобанк» по договору відступлення права вимоги №03/01-14 від 03.01.2014, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати відповідача включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Тобто, мова йде про цивільно-правові відносини в рамкам виконання договору та щодо визнання майнових вимог у процедурі ліквідації банку.

Заявлені позовні вимоги належать до кредиторських, тобто майнових вимог позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк», яка в даних відносинах не виступає як суб'єкт владних повноважень та не виконує владних управлінських функцій, а спір по суті стосується майнових вимог юридичної особи до банку, що не належить до компетенції адміністративного суду.

Таким чином, позов пред'явлений до особи, яка у спірних відносинах не виконує владних управлінських функцій у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України та між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору як відносини влади і підпорядкування, керування одного суб'єкта поведінкою іншого.

Отже, відносини, які склалися між сторонами в даному випадку за своєю правовою природою є цивільно-правовими, а не адміністративними, а тому, враховуючи склад осіб, вказаних у позові, а також характер відносин між ними, даний позов підлягає розгляду місцевим господарським судом в порядку господарського судочинства.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір не є публічно-правовим, а тому компетенція адміністративних судів, установлена статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на нього не поширюється, оскільки предмет спору стосується кредиторських, тобто майнових вимог позивача до банку, що ліквідується, з яким позивач уклав цивільно-правові угоду договору відступлення права вимоги.

У цьому випадку фактично підлягає перевірці правомірність майнових вимог особи до суб'єкта господарювання - банку і не може бути здійснено в межах адміністративної юрисдикції.

Отже, відносини які склалися між сторонами в цій частині за своєю правовою природою є цивільно-правовими, а не адміністративними.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладені у постанові від 16 серпня 2017 року у справі №816/772/16.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірно висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заяву позивача не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ті обставини, що за суб'єктним складом справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даній справі виникає спір про право, що виключає можливість розгляду її в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Кашути Дмитра Євгеновича - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 28 листопада 2017 року.