Справа № 820/1219/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 р.Справа № 820/1219/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - Криштопа Я.В., Мазур О.В.,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2017р. по справі № 820/1219/17

за позовом ОСОБА_6

до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно , Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" , треті особи - Сьома Харківська державна нотаріальна контора , ОСОБА_4 -

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", в якому просив:

- скасувати рішення про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також запис про цю реєстрацію у Реєстрі прав на нерухоме майно,

- скасувати рішення про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також запис про цю реєстрацію у Реєстрі прав на нерухоме майно.

На обґрунтування позову зазначив, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.07.2001р. НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належала квартира АДРЕСА_1.

23.05.2008р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 1/2 частину спірної квартири. 24.06.2008р. договір дарування частки квартири від 23.05.2008р. був зареєстрований КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" з внесенням запису про реєстрацію в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно, про що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19294457.

Позивач вказує, що запис в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_4, а також запис до вказаного реєстру про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 було внесено помилково та вони підлягають скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду 03.08.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідачів - Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та третя особа ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції надали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідачів у судовому засіданні суду апеляційної інстанції просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник третьої особи - Сьомої Харківської державної нотаріальної контори - в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Відповідало до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.07.2001р. НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належала квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.04.2007 р. позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7 здійснити переобладнання за власний рахунок в квартирі АДРЕСА_1. В житловій кімнаті №8, встановити перегороду на продовження стіни коридору №1 і обладнати вбудовану шафу №10, площею 2,8 кв.м. (1,35х2,11=2,8). Дверний блок, для користування шафою встановити з боку коридору №1, а за бажанням власника кімнати №9 ОСОБА_6 - з боку кімнати №9. Виділено в користування ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату №7 - прощею 13,2 кв.м та житлову кімнату №8 - площею 12,0 кв.м., з котрої є вихід на лоджію, площею 1,4 кв.м. Виділено в його користування вбудовані шафи №5 та №6 - площею 0,2 кв.м. та 0,6 кв.м. Усього в користування ОСОБА_7, з урахуванням площі службових приміщень виділено 36,85 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1. Виділено в користування ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату №9, площею 16,3 кв.м., з котрої є вихід на лоджію, площею 1,7 кв.м. Виділено в його користування вбудовану шафу №10 - площею 2,8 кв.м. Усього в користування ОСОБА_6, з урахуванням площі службових приміщень, виділено 30,25 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1. В загальному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 залишено службові приміщення, площею 18,9 кв.м., а саме: коридор №1 - площею 9,1 кв.м., санвузол №2 - площею 1,0 кв.м., ванну кімнату №3, площею 2,1 кв.м., кухню №4 - площею 6,7 кв.м. Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення спільної сумісної власності та визначення ідеальної частки в праві спільної часткової власності на квартиру задоволено. Припинено спільну сумісну власність між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1. Визначено за ОСОБА_6 ідеальну частку в розмірі 1/2 в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - відмовлено ( а.с. 17-20)..

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2007р. рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова змінено. Виділено у користування ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату №9 площею 16,3 кв.м. з котрої є вихід на лоджію площею 1,7 кв.м. Виділено в користування ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату №7 площею 13,2 кв.м. та житлову кімнату №8 площею 15,0 кв.м. з котрої є вихід на лоджію, приведеною площею1,4 кв.м. У загальному користуванні співвласників залишено службові приміщення площею 19,7 кв.м., в тому числі: коридор №1 площею 9,1 кв.м., санвузол №2 площею 1,0 кв.м., ванну кімнату №3 площею 2,1 кв.м., кухню №4 площею 6,7 кв.м., вбудовані шафи №5 та №6 площею 0,2 кв.м. та 0,6 кв.м. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.21-24).

23.05.2008р. між ОСОБА_7 (Дарувальник) та ОСОБА_4 (Обдаровувана) укладено договір дарування квартири, за умовами якого Дарувальник передав, а Обдаровувана прийняла у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с.26).

24.06.2008р. вище вказаний договір зареєстрований КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" з внесенням запису про реєстрацію в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно, про що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19294457 ( а.с.27).

У травні 2016 року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 р., яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено (а.с. 113-116).

Позивач вважаючи, що записи в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та за ОСОБА_7 внесено помилково, у зв'язку з чим рішення про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також запис про цю реєстрацію у Реєстрі прав на нерухоме майно, та рішення про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також запис про цю реєстрацію у Реєстрі прав на нерухоме майно підлягають скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушень прав позивача в зв'язку із вчиненням державної реєстрації речових прав судом не встановлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно - правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

При апеляційному перегляді судового рішення у справі колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Спір у справі, що розглядається, стосується оскарження рішень про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також запис про цю реєстрацію у Реєстрі прав на нерухоме майно, та рішення про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також запис про цю реєстрацію у Реєстрі прав на нерухоме майно.

Таким чином, предмет спору у справі пов'язаний із набуттям сторонами права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, спір щодо захисту майнових прав, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення цього спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, оспорювання правомірності набуття фізичними особами нерухомого майна має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки законність реєстраційних дій ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на нерухоме майно, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією права власності на житло.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього кодексу.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку адміністративного судочинства, то ухвалене в адміністративній справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 157, ст. 160, 167, 195, 196, п.4 ч.1 ст. 198, ч.1 ст. 203, п.4 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2017р. по справі № 820/1219/17 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно , Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" , треті особи - Сьома Харківська державна нотаріальна контора , ОСОБА_4 - про скасування рішень закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Бартош Н.С.
Повний текст ухвали виготовлений 27.11.2017 р.