Справа № 727/8052/17
Суддя: Семенко О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8052/17
Провадження № 2-а/727/340/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Семенка О.В.

при секретарі: Гончарук Н.Г.,

за участю: позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

представника третьої особи: ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці клопотання представника відповідача ОСОБА_7 міської ради за довіреністю ОСОБА_4 про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 міської ради, Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ОСОБА_7 міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання нечинним рішення ОСОБА_7 міської ради та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2017 року позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідачів ОСОБА_7 міської ради, Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ОСОБА_7 міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання нечинним рішення ОСОБА_7 міської ради та зобовязання вчинити дії. Позивач просить визнати нечинними деякі пункти рішень ОСОБА_7 міської ради та про надання дозволу громадянам ОСОБА_6 (рішення від 24.12.2015р. № 59) та ОСОБА_12 (від 17.05.2016р. № 208) на складання проекту відведення земельної ділянки безоплатно у власність та рішення про затвердження ОСОБА_13 (рішення від 05.07.2016р. № 295) та ОСОБА_12 (від 31.10.2016р. № 458) проекту відведення земельної ділянки та передачу ї безоплатно у власність земельних ділянок на вул. Краматорській.

Представник відповідача ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження у справі.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_5 підтримав клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі, просив задовольнити з наведених в ньому підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про причини нявки суду не надали.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного:

Згідно ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб»єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, крім випадків встановлених законом.

У відповідності до ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

15 серпня 2017 року, відкриваючи провадження у даній справі, суд виходив з того, що суть спору полягає у дослідженні правомірності дій (бездіяльності) відповідача, вчинених у звязку із виконанням делегованих повноважень органу місцевого самоврядування. Тобто спір за загальними ознаками підпадав під поняття адміністративної справи, що міститься в ст.3 КАС України, з додержанням правил підсудності, передбачених ст.ст.17,18 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною 3 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів. крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Статтею 172 Цивільного кодексу України визначено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Зі змісту ст. 12 Земельного кодексу України убачається, що розпорядження землями територіальних громад, у тому числі надання їх у користування належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Таким чином, враховуючи вказані вище норми законодавства земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності (в тому числі наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування) діють як органи, через які територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення на її пленарному засіданні.

Оскаржуваними рішеннями ОСОБА_7 міської ради надано у власність вже сформовані земельні ділянки, зареєстровані в Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номера.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 79 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до цих вимог закону, з пояснень сторін та доданих до позову документів, встановлено, що дану судову справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 березня 2017року у справі № 21-3412а16 зазначено, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі 21-493а14 та від 4 листопада 2015 року у справі № 21-3296а15.

У даному випадку позивач оскаржує ненормативні акти органу місцевого самоврядування, якими громадянам надано земельні ділянки для садівництва у власність як обєкт цивільний прав. На підставі оскаржуваних рішень ОСОБА_12 П.„ ОСОБА_6 набули права власності на земельні ділянки на вул. Краматорській, яке зареєстрували в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується наявними в справі довідками з Реєстру.

Згідно з частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що вирішення даного адміністративного спору неможливе без зясування питань, якими обґрунтовуються оскаржувані дії (бездіяльність) субєкта владних повноважень, а саме без зясування законності підстав набуття права власності на обєкт нерухомості, щодо якої ці дії (бездіяльність) вчинено.

Однак адміністративний суд не може вирішувати спори про право власності, оскільки такі спори не належать до публічно-правових, якими обмежується адміністративна юрисдикція.

З матеріалів справи вбачається існування цивільно-правового спору з приводу законності підстав виникнення права власності на спірне майно.

Отже, для того, щоб вирішити даний адміністративний спір, має бути прийнято остаточне судове рішення, в якому буде розвязано спір з приводу виникнення права власності на спірне майно.

Таким чином, в основі даного спору лежить спір про право власності, який відповідно до ст.17 КАС України, не належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.157 ч.1 п1 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю та розяснити позивачам, що спір з приводу права власності на нерухоме майно вирішується в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, а випадку виникнення такого спору між субєктами підприємницької діяльності - Господарським процесуальним кодексом України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,17,157-160,244-2 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 міської ради, Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ОСОБА_7 міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 про визнання нечинним рішення ОСОБА_7 міської ради та зобовязання вчинити дії - закрити, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ: Семенко О.В.