Справа № 544/681/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 р.Справа № 544/681/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 11.10.2017р. по справі № 544/681/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій органу Пенсійного фонду України протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати дії головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неврахування відомостей про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), і непроведення перерахунку пенсії відповідно до вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» протиправними;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області врахувати правові підстави звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з урахуванням вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» щодо обчислення розміру пенсії, виходячи з правових підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби у зв'язку з наявністю вислуги років для призначення пенсійного забезпечення для працівників поліції: 26 років 00 місяців 02 дні, та відповідно до рішення військово-лікарської комісії, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), тобто у розмірі 73 відсотки відповідних сум грошового забезпечення щомісячно, починаючи з дня призначення пенсії та з урахуванням раніше проведених виплат, стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що вважає дії відповідача протиправними, безпідставними та такими, що порушують його права, свободи та інтереси.

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 11.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання дій органу Пенсійного фонду України протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу на підставі п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням відомостей про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) - протиправними.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії позивачу на підставі п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як звільненому зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про поліцію", та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 73 % відповідних сум грошового забезпечення, щомісячно, починаючи з 01 січня 2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 23.06.1990 року по 04.06.1992 року проходив службу у Збройних силах України; з 15.04.1993 року по 06.11.2015 року служив в органах внутрішніх справ України; з 07.11.2015 року по 22.08.2016 року служив в Національній поліції України (а.с.6-7).

Наказом Начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Бех О.В. від 19.08.2016 року № 251 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) (а.с.9). Підставою звільнення позивача був висновок військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» про те, що він не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, що зафіксовано у його свідоцтві про хворобу №210-С від 29.07.2016 (а.с.9).

Відповідно до повідомлення від 16.12.2016 позивачу з 23.08.2016 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 68 % від розміру грошового забезпечення , а саме 50 % за 20 років вислуги та 18 % за вислугу понад 20 років служби (а.с.10).

Вважаючи, що пенсію йому було призначено невірно, позивач 12.01.2017 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії з огляду на те, що його було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) (а.с.27).

Листом № 26/К-03 від 24 січня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило позивачу у перерахунку пенсії та призначення пенсії у розмірі 73 % від грошового забезпечення, посилаючись на те, що для цього військово-лікарські документи мають містити в собі інформацію про непридатність до служби в поліції, а не про непридатність до військової служби, як зазначено в його свідоцтві про хворобу (а.с. 11).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на пенсію, як особі, яка звільнена з військової служби, у розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 102 ЗУ "Про національну поліцію" пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У відповідності до п. (а) ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров»я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року № 135/13402 встановлено, що одним із документів, необхідних для призначення пенсії є військово-медичні документи про стан здоров'я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію).

Статтею 77 Закону України "Про національну поліцію" встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Згідно з наказом начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_2 від 19.08.2016 року № 251 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» через хворобу, відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». В наказі зазначено, що вислуга років позивача для призначення пенсії становить 23 роки 01 місяць. Вказаний наказ ніким не скасований (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України по Полтавській області йому було видано Свідоцтво про хворобу № 210-С від 29 липня 2016 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання, пов'язані з проходження служби в органах внутрішніх справ, в зв'язку з чим, його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Свідоцтво є належним документом, прийнятим у межах повноважень та спосіб визначений нормативними актами, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції, що стало підставою для звільнення позивача зі служби в поліції згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Вказаний висновок був підставою для звільнення позивача за станом здоров'я.

Відповідно до п. 1.2 положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року, (далі - Порядок № 85) військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 85 медичний огляд проводиться згідно з п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Згідно з п. 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Пунктом 1.63.5 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за № 165/5356 визначено, що за результатами медичного огляду ВЛК щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виносить такі постанови:

"Придатний до військової служби";

"Придатний до військової служби. Не придатний на посаду" (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей);

"Обмежено придатний до військової служби";

"Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я";

"Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

"Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку".

Даний перелік постанов є вичерпним, а отже винесення будь-якої іншої постанови законодавством не передбачено.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, щодо невідповідності висновку лікарської комісії дослівному формулюванню звільнення через хворобу, яке зазначене в п. 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», оскільки визначальним в даному випадку є підстава звільнення позивача з поліції.

Підставою для звільнення позивача зі служби слугувала хвороба, у військово-лікарських документах, складених відносно позивача, ОСОБА_1 визнаний непридатним до служби в мирний час, в свою чергу ототожнення непридатності позивача до військової служби в мирний час із непридатністю до служби в поліції є вірним з огляду на віднесення служби в поліції до військової служби відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Таким чином, оскільки вислуга позивача складає 26 років, то до основного розміру пенсії у 55% необхідно додати 18% за 6 років вислуги понад 20 років та розмір пенсії позивача повинен складати 73% (55%+18%).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем для призначення йому пенсії за вислугу років у розмірі 73% відповідних сум грошового забезпечення було подано всі необхідні документи до відповідача, які відповідають нормам чинного законодавства. Відповідачем, всупереч п. а ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" протиправно було нараховано позивачу пенсію у меншому розмірі, а саме: 68% відповідних сум грошового забезпечення.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Пирятинського районного суду Полтавської області від 11.10.2017 року по справі № 544/681/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 11.10.2017р. по справі № 544/681/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 27.11.2017 р.