Справа № 464/5571/16-а,2-а/464/262/16
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокуЛьвів№ СК-876/3221/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Болюк Н. В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кіх О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 09 листопада 2016 року у справі № 464/5571/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності; зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності; стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу в зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності в розмірі 31543,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після звільнення із служби в органах податкової міліції та встановлення інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби, в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», однак виплату такої допомоги відповідачем протиправно не здійснено.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 09 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області та зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв'язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу на неї, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на відсутність коштів для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що належним відповідачем в даній справі є ДФС України, оскільки вона приймає рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом Головного управління Міндоходів у Львівській області від 02 червня 2015 року №71-о ОСОБА_1 було звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил України, із постановкою на військовий облік, згідно з підпунктом «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Підставою для звільнення стало свідоцтво про хворобу від 19 травня 2015 року № 49, яким ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний.

Згідно з довідкою Львівської обласної МСЕК № 1 від 29 липня 2015 року серії ААВ № 869711 ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із проходженням служби.

04 серпня 2015 року позивач подав до Головного управління ДФС у Львівській області заяву разом з необхідними документами щодо здійснення йому виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з листом Головного управління ДФС у Львівській області від 09 червня 2016 року поданий ним пакет документів на виплату одноразової грошової допомоги був розглянутий, затверджений та повернутий Департаментом персоналу ДФС України в Головне управління ДФС у Львівській області листом від 06 жовтня 2015 року. Також, вказаним листом повідомлено позивача про неможливість здійснення йому відповідної виплати у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності своєї бездіяльності щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в зв'язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності у встановлений законодавством строк.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній станом на момент звернення позивача із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

При цьому у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, станом на 29 грудня 2015 року) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, якому встановлено інвалідність протягом трьох місяців після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній станом на момент звернення позивача із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги).

При цьому порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги в спірних правовідносинах визначені саме нормами Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 (далі - Порядок та умови № 707).

Пунктом 5 Порядку та умов № 707 визначено перелік документів, які необхідно подати працівнику податкової міліції органу державної податкової служби за місцем проходження служби для виплати грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності.

Згідно з пунктом 7 Порядку та умов № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Як видно з матеріалів справи позивачем було подано пакет документів на виплату одноразової грошової допомоги, який був розглянутий і затверджений Департаментом персоналу ДФС України та повернутий в Головне управління ДФС у Львівській області для проведення відповідної виплати, однак у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань, виплату вказаної допомоги здійснено не було.

Необхідно зазначити, що відсутність бюджетного фінансування, на яку вказує відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. В свою чергу, реалізація особою права на отримання одноразової грошової допомоги не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Головного управління ДФС у Львівській області щодо ненарахування та невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію".

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення конкретної суми одноразової грошової допомоги, оскільки повноваження щодо нарахування і виплати вказаної допомоги покладені саме на відповідача, відтак, суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо обчислення її розміру.

Разом з тим, судом першої інстанції не вказано виходячи з якого розміру доплати відповідач повинен здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Оскільки позивачу встановлена III група інвалідності, він має право на отримання допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції, чинній станом на момент звернення позивача із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги, що з метою належного та повного захисту прав позивача має бути зазначено в резолютивній частині судового рішення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, однак, допустив помилкове застосування норм матеріального права, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 09 листопада 2016 року у справі № 464/5571/16-а змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», в редакції, чинній станом на момент звернення із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст судового рішення виготовлено 28 листопада 2017 року.