Справа № 804/94/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 804/94/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі № 804/94/17 за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису та постанови, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року задоволено адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.12.2016 року № 131/4.3-5-121, і постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 22.12.2016 року № 131/4.3-5/469, а також стягнуто на рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2240 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав неврахування фактичних обставин та помилкового застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення по справі, яке просить скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача.

Заслухавши пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, а також оцінивши висновки суду з урахуванням досліджених матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі позивачкою припис від 09.12.2016 року № 131/4.3-5-121 і постанова від 22.12.2016 року № 131/4.3-5/469, що були винесені Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі акту № 131/4.3-5 від 09.12.2016 року, оформленого за результатом проведеної посадовими особами Держпраці в період з 08.12.2016 року по 09.12.2016 року позапланової перевірки додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, під час якої виявлено та в акті зафіксовано порушення позивачкою по справі вимог частин 1,2,4 статті 95 Кодексу законів про працю України та частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про оплату праці», що полягало у нарахуванні заробітної плати працівникам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 350 грн., хоча виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у жовтні 1450 грн. повинна була бути нарахована заробітна плата за 40 годин у розмірі 364,78 грн.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції керувався положеннями ст.95 Кодексу законів про працю України та статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці", за змістом яких: мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України та встановлюється Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України та встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах, а погодинний розмір мінімальної заробітної плати є соціальною гарантією, яка встановлена у законі про Державний бюджет України, є незмінною величиною та не залежить від кількості робочих днів у місяці.

Виходячи з наведених в попередньому абзаці приписів та з установленого у 2016 році ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розміру мінімальної заробітної плати: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 грн, з 1 травня - 1450 грн, з 1 грудня - 1600 грн; у погодинному розмірі: з 1 січня - 8,29 грн, з 1 травня - 8,69 грн, з 1 грудня - 9,59 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у жовтні 2016 року погодинний розмір мінімальної заробітної плати становив 8,69 грн. за годину, і відповідно, за 40 робочих годин позивач повинен був нарахувати мінімальну заробітну плату у жовтні 2016 року в розмірі 347,60 грн. (40 год. х 8,69 грн.).

За наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 відповідачем було помилкового враховано розмір погодинної мінімальної заробітної плати, який позивач повинен був виплатити робітникам у жовтні 2016 року, а саме 9,11 грн., внаслідок чого зроблено висновок про порушення частин 1,2,4 статті 95 Кодексу законів про працю України та частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про оплату праці».

Крім того, задовольняючи вимоги позивачки у цій справі щодо протиправності та скасування винесених Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанови постанову від 22.12.2016 року № 131/4.3-5/469 та припису від 09.12.2016 року № 131/4.3-5-121, суд першої інстанції спираючись на положення частин 1 та 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, правильно узяв до уваги прийняте Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області рішення у справі № 184/2263/16-ц, яким встановлено, що вирішенні питання правомірності притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було підтверджено дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог ч.1, 2, 4 ст.95 КЗпП України, ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про оплату праці» в частині нарахування заробітної плати нижче мінімальної місячної заробітної плати найманим працівникам, оскільки згідно фактичного табелю використання робочого часу за жовтень 2016 року тривалість робочого часу у жовтні для найманих працівників становила по 38 годин.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції та визнає їх такими, що відповідають фактичним обставинам та нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Твердження апелянта про фактичне порушення позивачем закону, про що вказує наданий до перевірки табель від 28.09.2016 року відповідно якого тривалість робочого часу найманих працівників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 становила по 40 годин на місяць, і не надання під час перевірки будь-якої інформації про фактичне відпрацювання вказаними працівниками у жовтні 2016 р. по 38 годин, за які їм і було нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 350 грн., колегія суддів вважає помилковими, оскільки судом беззаперечно встановлено наявність у позивачки фактичного табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року, що складався з урахування заяв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі яких вказаних особам було дозволено відпрацювати у жовтні 2016 року на 2 години менше, тобто, по 38 годин, за які їм і нараховано заробітну плату.

Факт не надання позивачкою до перевірки фактичного табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року та заяв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про надання їм дозволу відпрацювання на 2 години менше, не може бути розцінений як порушення позивачкою вимог ч.1, 2, 4 ст.95 КЗпП України, ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про оплату праці», за недотримання яких передбачена відповідальність саме за нарахування заробітної плати нижче мінімальної місячної заробітної плати найманим працівникам, чого в даному випадку не мало місця.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись п.1 ч. 1 ст.198, ст.200, ст.205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі № 804/94/17 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов