Справа № 337/3948/16-а (2-а/337/191/2016)
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Київ К/800/23478/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року

у справі № 337/3948/16-а (2-а/337/191/2016)

за позовом ОСОБА_2

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - УПФУ), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати; визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ, оформлене у вигляді листа від 24 жовтня 2016 року № 192/Д-9 щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати; зобов'язати УПФУ провести розрахунок і виплатити їй компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсії в період з 01 вересня 2015 року по день фактичної виплати пенсії; зобов'язати УПФУ подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання постановою законної сили; стягнути на її користь витрати на правову допомогу в сумі 2581,00 грн.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову УПФУ щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати. Зобов'язано УПФУ здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована їй на підставі постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2016 року, за період з 01 вересня 2015 року по день фактичної виплати пенсії, а саме по 21 жовтня 2016 року. Зобов'язано відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1935,75 грн. В інший частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2016 року змінено. Абзац п'ятий резолютивної частини рішення суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1935,75 грн. виключено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цього суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, а також стягнути з УПФУ на її користь витрати на правову допомогу в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу УПФУ просило залишити таку без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги. Таким чином, суд касаційної інстанції переглядає рішення судів попередніх інстанцій у цій справі лише в частині вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Судами встановлено, що у матеріалах справи наявні копія договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та фахівцем в галузі права ОСОБА_3 від 06 квітня 2016 року, акт завдання-приймання юридичних послуг від 20 жовтня 2016 року, від 08 листопада 2016 року та 16 листопада 2016 року із зазначенням оплати позивачем за надані юридичні послуги суми 2581,00 грн., а також розрахунок вартості правової допомоги від 20 жовтня 2016 року, 08 листопада 2016 року та 16 листопада 2016 року. За змістом договору про надання правової допомоги фахівця у галузі права від 06 квітня 2016 року (без номера) вартість правової допомоги та порядок розрахунків визначаються за домовленістю сторін і відображаються в акті здавання-приймання юридичних послуг.

Відповідно до розрахунку вартості правової допомоги позивачу надано правову допомогу, яка складається з таких послуг: консультація щодо подання позову (45 хв. витраченого робочого часу), розробка та складання проекту позовної заяви (150 хв. витраченого робочого часу), розробка та складання проектів уточненої позовної заяви (115 хв. витраченого робочого часу), розробка та складання проекту письмових пояснень (75 хв. витраченого робочого часу), а також участь у судовому засіданні (117 хв. витраченого робочого часу), всього 502 хв.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги визначені позивачем предмет спору, обсяг задоволених позовних вимог (задоволено три позовні вимоги з чотирьох), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що компенсації підлягають судові витрати, понесені позивачем на правову допомогу в розмірі, пропорційному задоволеним вимогам, а саме у сумі 1935,75 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у вимогах щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відшкодування витрат, понесених у зв'язку з консультацією щодо подання до суду позову, розробкою та складанням проекту позовної заяви, розробкою та складанням проекту уточненої позовної заяви не передбачено чинним законодавством. Водночас, акти здавання-приймання юридичних послуг не відображають порядок розрахунків між сторонами договору. Будь-яких квитанцій, касових ордерів чи іншого про прийняття фахівцем в галузі права ОСОБА_3 від позивача коштів в оплату правової допомоги не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні. Будь-яких інших документальних підтверджень понесених витрат на правову допомогу у цій справі позивачем не надано. Отже, суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині, оскільки позивач не надав належне документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа..

П. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Аналіз викладених положень Закону дає підстави для висновку про те, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Оскільки позивач просила відшкодувати зокрема витрати, понесені нею у зв'язку з консультацією щодо подання до суду позову, розробкою та складанням проектів позовної заяви, уточненої позовної заяви тощо, які не передбачено Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», підстави для такого відшкодування відсутні.

Щодо витрат на правову допомогу, яка полягає в участі ОСОБА_3 у судових засіданнях, то суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Зважаючи на те, що позивач у справі жодних належних доказів про здійснення нею оплати правової допомоги ОСОБА_3 (передачу коштів в оплату за отриману правову допомогу) суду не надала, тоді як акти здавання-приймання юридичних послуг про фактичне понесення ОСОБА_2 витрат (передачу коштів) не свідчать, суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийняв обґрунтоване рішення в оспорювані частині, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: