Справа № 804/3895/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 р. Справа № 804/3895/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЧудновській А.С.
позивача представника відповідача-1 представника відповідача-2 Власова Г.В. Кривошеї А.О. Полуцигана С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , голови комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 із позовними вимогами щодо:
скасування рішення комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статуса учасника бойових дій, викладеного у протоколі №15 від 28.09.2016р.;
зобов`язання Дніпропетровського обласного військового комісаріату в особі комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення.
Усною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду допущено заміну первинного відповідача 2 із голови комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 на належного - Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що під час проходження ним військової служби у Збройних Силах України за мобілізацією, в період з 28.05.2015р. по 15.06.2015р. він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах її проведення на території Донецької області. Водночас, рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного комісаріату, оформленим протоколом №15 від 28.09.2016р. позивачу було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій з посиланням постанову Кабінету Міністрів України №602 від 09.09.2016р. ОСОБА_3 із вищенаведеним не погоджується та зазначає, що пункт 2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою КМ України, від 20.08.2014 року №413 визначає, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, введений в дію згідно із постановою Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016 року, тобто - після того як позивача набув право на встановлення йому статусу учасника бойових дій і поширюється на правовідносини, які виникли лише після 08 вересня 2016 року.
Відповідачі позов не визнали. До суду надійшли письмові заперечення представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-Дніпропетровський ОВК) із проханням відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 .
Позиція Дніпропетровського ОВК відображена у запереченнях на позов та аргументована тим, що ОСОБА_3 законно відмовлено у визнанні його учасником бойових дій, оскільки позивач звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського ОВК із заявою щодо надання йому статусу учасника бойових дій від 09.09.2016р., в той час як постановою Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016р. внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №413 та доповнено дану постанову новим пунктом 2-1, у якому зазначено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, у разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення. При цьому, відповідач зауважує, що із наданих ОСОБА_3 на розгляд комісії документів вбачається, що позивач перебував в зоні АТО з 28.05.2015р. по 15.06.2015р., тобто загалом 19 днів, що фактично не відповідає встановленому вищезазначеній нормі строку перебування в АТО для отримання особою статусу учасника бойових дій. Відповідач вважає, що ОСОБА_3 не надано на розгляду комісії всіх підтверджуючих документів, що надало б відповідачу змогу прийняти рішення щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій, як колишньому військовослужбовцю, який перебував в зоні АТО менше 30 діб.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача 1 проти адміністративного позову заперечував, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи та просив у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Присутній в судовому засіданні представник відповідача 2 голова Комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату підполковник Полуциган С.В. проти задоволення адміністративного позову заперечував, посилаючись на те, що термін перебування позивача в зоні АТО складає менше 30 діб, у зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення йому статусу учасника бойових дій. Крім того зазначив, що позивачем не надані визначені документи, які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) під час проходження військової служби у Збройних Силах України у званні старшого солдата на посаді такелажник відділення обслуговування ремонтно-відновлювального батальйону, в період з 28.05.2015 р. по 15.06.2016р. брав безпосередню участь в антитерористичній операції (АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах її проведення на території Донецької та Луганської області.
Вищезазначене підтверджується записами виписаного на ім`я ОСОБА_3 військового квитка НОМЕР_2 , виданого Криворізьким військовим комісаріатом Дніпропетровської області від 09.06.2011р., а також Довідкою Військової частини-польової пошти НОМЕР_3 №1214 від 14.07.2016р., яку складено на підставі витягів з наказів командира військової частини-польової пошти НОМЕР_3 за №108 від 28.05.2015р., наказу керівника сектору А № 150 від 28.05.2015р. та №168 від 15.06.2015р.
Наказом Командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) за №77 від 04.04.2016р. у відповідності до Указу Президента України від 21 липня 2014р. №607 «Про часткову мобілізацію» у відповідності до Указу Президента України від 25.03.2016р. №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців, які призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період», на підставі Указу Президента України від 12.06.2015р. №328/2015 та підпункту «с» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби в запас старшого солдата ОСОБА_1 , такелажника відділення обслуговування ремонтно-відновлювального батальйону.
09.09.2016р. позивач звернувся до голови комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського ОВК підполковника ОСОБА_2 із заявою з проханням розглянути документи та надати позивачу статус учасника бойових дій за участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Дніпропетровського ОВК з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій №15 від 28.09.2016р. позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.
Листом вих.№12/9140 від 23.11.2016р. Голова комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського ОВК ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій.
Також, у даному листі наведено положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» №602 від 08.09.2016р. відносно того, що статус учасника бойових дій надається особам, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Позивач вважає вищезазначене рішення комісії з питань розгляду матеріалів повязаних із визначенням учасників бойових дій Дніпропетровського ОВК щодо відмови йому у встановлені статусу учасника бойових дій, яке викладене в протоколі №15 від 28.09.2016р. протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон №3551).
Згідно з п. 19. ч.1 ст. 6 Закону №3551, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку про надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №413від 20.08.2014 року (далі Порядок №413; в редакції, що діяла на час безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, визначено, що статус учасника бойових дій надається, зокрема військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Відповідно до п.9 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій затвердженого наказу Міністерства оборони України №200 від 07.05.2015 року - на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.
Відповідно до п.11 вищезазначеного Положення №200, комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів:
- заяв громадян або клопотань командирів (начальників);
- довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою;
- партизанського квитка;
- посвідчення учасника підпілля;
- посвідчення до знака "За розмінування";
- грамот, фотографій (оригіналів);
- газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження;
- історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів;
- документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника;
- документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період;
- інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).
Крім того, підставою для надання статусу учасника бойових дій для військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції є такі документи:
- довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
- витяги із наказів, директив, розпоряджень, журналів бойових дій, оперативних завдань, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень;
- посвідчення про відрядження;
- матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень та інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Суд зазначає, що в редакції п.2 Порядку №413 станом на травень - червень 2015 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, не було встановлено будь-яких обмежень щодо строку залучення до проведення антитерористичної операції для встановлення статусу учасника бойових дій.
Водночас, на момент звернення ОСОБА_3 стосовно надання йому статусу учасника бойових дій, до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 року, було внесено зміни, а саме: доповнено п. 2-1, у відповідності до якого статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.
Крім того, пункт 4 викладено іншій редакції, зокрема підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» за №8 від 13.06.2007р. зазначено, що відповідно до статті 8 та статті 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції України).
Як вже було встановлено судом, в період з 28.05.2015 р. по 15.06.2015р. позивач під час проходження військової служби у Збройних Силах України у званні старшого солдата на посаді такелажник відділення обслуговування ремонтно-відновлювального батальйону, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах її проведення на території Донецької та Луганської області.
Тобто на момент участі ОСОБА_3 у проведенні антитерористичної операції у редакції Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення був відсутній пункт 2-1, а саме - вимога щодо надання учасника бойових дій у разі залучення його до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, а отже, цей пункт не поширюється на позивача.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що п.2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення не поширюється на позивача, оскільки цей пункт не був чинним на час участі ОСОБА_3 в антитерористичній операції у період з 28.08.2015р. по 15.06.2015р.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що рішення Комісії з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій Дніпропетровського ОВК щодо відмови ОСОБА_1 у встановлені статусу учасника бойових дій, викладене в протоколі №15 від 28.09.2016р. є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Дніпропетровського ОВК в особі комісії Дніпропетровського ОВК з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення, суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки суд не може підміняти орган, бездіяльність якого оскаржується, зобов`язуючи його приймати рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції відповідного державного органу.
При цьому, слід зазначити, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади в разі незгоди з їх рішеннями, суд за наявності підстав для задоволення позову визнає їх рішення, дії чи бездіяльність протиправними і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.
Частиною 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
На підставі зазначеного вище, суд вважає за необхідне зобов`язати Комісію Дніпропетровського ОВК з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2016р. про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу учасника бойових дій.
Що стосується вимоги про видачу посвідчення, то суд зазначає, що дана позовна вимога є похідною від вимоги про прийняття рішення щодо визнання позивача учасником бойових дій, оскільки надання такого статусу передбачає й надання посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем невірно застосовано норми законодавства, тому суд доходить до висновку, що рішення комісії Дніпропетровського ОВК з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, викладене в протоколі №15 від 28.09.2016, в частині відмови у визначенні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3 є протиправним, і як, наслідок, підлягає скасуванню.
Крім того, суд вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язання комісії Дніпропетровського ОВК з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2016р. про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу учасника бойових дій.
Відповідно до положень статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
При цьому, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статуса учасника бойових дій, викладене у протоколі №15 від 28.09.2016р.
Зобов`язати Комісію Дніпропетровського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2016р. про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу учасника бойових дій.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2017 року

Суддя Н.В. Турлакова