Справа № 311/2049/17
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/2049/17
Провадження 2-а/311/49/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 1 РРПП управління поліції Кіровоградської області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції Кіровоградської області ГУНП Кіровоградської області, про визнання дій службової особи неправомірними, а постанови нечинними та її скасування,

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, який в подальшому уточнив, до поліцейського взводу № 1 РРПП управління поліції Кіровоградської області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції Кіровоградської області ГУНП Кіровоградської області, про визнання дій службової особи неправомірними, а постанови нечинними та її скасування.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначає, що він працює в ТОВ «ТК «ТРАНСЕРВІС- 1» водієм вантажного транспорту на автомобілі марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом - самоскидом державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

01.07.2017 року, близько о 18-11 годині, на а/ш Олександрівка - Миколаїв, автомобіль марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом - самоскидом державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під його керуванням зупинив поліцейський взводу №1 РРГТП управління поліції Кіровоградській області, капітан поліції ОСОБА_3, та наголосив йому, що він перевозить великогабаритний вантаж, який на його погляд, значно перевищує норму 40 тонн, чим він порушив вимоги п.22-5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене (частина не вказана) статті 132-1 КУпАП, при цьому ніякого великогабаритного вантажу він не перевозив. Його вантаж був ячмінь, а причіп яким він його перевозив, згідно технічного паспорту є самоскидом. Отже, постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР №832041 від 01.07.2017 року, складеного поліцейським взводу №1 РРГТП управління поліції Кіровоградській області, капітаном поліції, ОСОБА_3 його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за порушення, передбачене ст.132-1 КУпАП.

З винесеною постановою він не згодний, вважає її такою, що винесена з порушенням норм КУпАП, всупереч вимогам Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено, що принципами діяльності поліції є верховенство права, дотримання прав і свобод людини, законність, та його прав.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху України наголошує: за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4.35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Позивач зазначає, що пункт 22.5 Правил дорожнього руху він не порушував, оскільки він надав поліцейському взводу №1 РРГТП управління поліції Кіровоградській області, капітану поліції ОСОБА_3 товаротранспортну накладну з точною вагою вантажу, яку йому надали для перевезення при завантажуванні ячменю, та таку ж кількість якого він повинен був довести до місця вивантаження та згідно ваги, висипати одержувачу вантаж. Товаротранспортну накладну поліцейський ОСОБА_3 у нього вилучив та назад не повернув на неодноразові його прохання, при цьому, товаротранспортну накладну поліцейський навіть не захотів брати до уваги при винесені постанови та в постанові її взагалі не вказав.

Одержувач вантажу, при прибутті до нього, зважив на вагах його завантажений автомобіль. Вага ячменю склала 19 тон 700 кг. Одержувач вантажу зв'язався по телефону з відвантажувачами ячменю, які підтвердили, що вони дійсно відвантажили в його машину 19 тон 700 кг ячменю. Фізично його причеп самоскид не може навантажити більше норми за технічною документацією, оскільки він потім не зможе причеп розвантажити, не витримає підйомник, оскільки самоскид піднімає гідравлічний підйомник. Вказані документи він надав поліцейському взводу №1 РРПП управління поліції Кіровоградської області, капітану поліції, ОСОБА_3, після чого останній надав команду заїхати на вантажні ваги невідомого походження. Він, ОСОБА_2, будучи впевненим в вазі вантажу, заїхав на ваги. Поліцейський після незрозумілих для нього маніпуляцій, а саме зважування частинами автомобіль, заявив що вантаж складає 56 тон 760 кг. На прохання до поліцейського надати йому папери, які б підтверджували каліброву ваг, технічну документацію з зазначенням взагалі чи можна на цих вагах виміряти таку вагу, та документи, що підтверджують дозвіл вимірювати на них вагу, а також інструкцію з вимірювання, на що поліцейський пішов складати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР№832041 від 01.07.2017 року, при цьому ніяких актів про перевищення нормативно вагових параметрів з зазначенням, як, коли та ким вони були проведені, не надав. Свідків подій поліцейським взводу №1 РРПП управління поліції Кіровоградської області, капітаном поліції, ОСОБА_3 при винесені постанови запрошено не було.

Оскільки оскаржувана постанова була складена 01.07.2017 року, та він знаходився у відрядженні з перевезення вантажу, тому, відповідно, не мав можливості своєчасно подати позовну заяву та пропустив строк оскарження з поважних причин.

Оскаржувану постанову позивач ОСОБА_2 вважає незаконною, оскільки відповідач розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги його пояснення, не дослідив обставини справи у сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними, тому вважає постанову в справі про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам Закону і прийнятою з порушеннями процесуальних норм, та за таких умов вважає, що винесена інспектором постанова підлягає скасуванню, тому він вимушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить: поновити строк подачі позовної заяви та звернення до адміністративного суду з даним позовом; визнати неправомірними дії поліцейського взводу №1 РРПП управління поліції Кіровоградської області капітана поліції ОСОБА_3 з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №832041 від 01.07.2017 року, а постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №832041 від 01.07.2017 року - скасувати та закрити провадження згідно ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнений адміністративний позов підтримав у повному обсязі, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягає та просить позов ОСОБА_2 задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві.

В судове засідання відповідач по справі: поліцейський взводу №1 РРПП управління поліції Кіровоградської області ОСОБА_3 не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судової повістки (а.с.21,31,48), про причини неявки суду не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, суду не надано.

Представник третьої особи на стороні відповідача: Управління патрульної поліції Кіровоградської області ГУНП Кіровоградської області не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про направлення судової повістки (а.с.31,47,50), однак про причини неявки суду не повідомлено, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, суду не надано, самостійних вимог щодо предмета спору не заявлено.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача ОСОБА_1, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково з наступним підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.8 КАС України, передбачено, що суд також повинен керуватись принципом верховенства права, відповідно до якого, права та свободи людини, визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується в цілях виховання особи, яка скоїла адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст.. 132-1КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП. При розгляді скарги відповідно до ст.293 КУпАП перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і може бути прийняте рішення про скасування постанови і закриття справи та згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України на спори фізичних осіб із суб'єктами владних помножень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) поширюється компетенція адміністративних судів.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих функцій.

У відповідності до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показів свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії БР №832041 від 01.07.2017 року поліцейським взводу №1 РРПП управління поліції Кіровоградської області, капітаном поліції ОСОБА_3, було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.9, 39).

З даної постанови в справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 01 липня 2017 року о 18 годині 11 хвилині, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на а/д Олександрівка - Миколаїв, поворот на с.Степове, керуючи вантажним автомобілем марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом - самоскидом державний реєстраційний номер НОМЕР_2, перевозив вантаж, повна маса якого склала 56 тон 760 кг, що перевищує дозволену масу 40 тон, чим порушив вимоги правил п.22-5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст.132-1 КУпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Як раніше зазначалося, у даному випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Постанова від 01 липня 2017 року серії БР № 832041 була складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено ч.4 ст.258 КУпАП.

Крім того, п.4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.80, ст.81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином, співпрацівником поліцейського взводу ОСОБА_3 правомірно не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а винесено саме постанову.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП України, виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає бланку постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно Додатку 5 до Інструкції.

Також, проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, на яке посилається позивач щодо протиправності застосування відповідачем скороченої процедури провадження у справі (за місцем вчинення правопорушення), суд враховує, що висновки Конституційного Суду України про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.ст.257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, стосуються виключно випадків застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст.258 КУпАП.

Норми КУпАП, зокрема, ст.258 зазнали змін вже після вказаного рішення Конституційного Суду України, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції законодавцем було розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 КУпАП - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Такі зміни є чинними та не були визнані неконституційними у встановленому порядку.

З огляду на викладене, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР України (ст.132-1 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У приписах п.22.5 Правил дорожнього руху України зазначено: за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4.35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Згідно ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А отже, позивач дотримався вимог ПДР України, оскільки, як наголошено представником позивача в судовому засіданні, ОСОБА_2 надав поліцейському взводу №1 РРГТП управління поліції Кіровоградській області, капітану поліції, ОСОБА_3 товаротранспортну накладну з точною вагою вантажу.

Належних доказів, які спростовують це твердження позивача, відповідачем суду не надано та під час судового розгляду справи, відповідно до вимог ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення особою, зокрема позивачем ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування заявленого ним адміністративного позову. Вище зазначена постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Крім того, складена поліцейським ОСОБА_3 постанова від 01.07.2017 року містить чисельні виправлення дат, пункту ПДР, які жодним чином у ній не оговорені, також в постанові чітко не зазначено місце вчинення правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_2 та не викладені обставини його вчинення (диспозиція статті 132-1 КУпАП).

Крім того, відповідачем при складанні постанови не були належним чином зібрані та досліджені докази, жодних посилань на докази, передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, немає. Неодноразові запити суду про надання для ознайомлення в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, відповідачем проігноровано та витребувані матеріали, з яких складається справа про адміністративне правопорушення та на підставі яких винесена постанова про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення в розмірі 510,00 грн., суду не надано.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач та представники третьої особи на стороні відповідача в судове засідання повторно не з'явились. Крім цього суд зауважує, що окрім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП (письмові пояснення позивача, пояснення свідків, фото, - відеозапис правопорушення, письмові докази, тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить.

Будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та вину ОСОБА_2 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні та відповідачем під час розгляду справи в суді не доведено. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП. А отже, відповідач прийняв необгрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Відповідно до частини 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та досліджених судом матеріалів справ, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають до задоволення, а тому оскаржувану постанову серії БР № 832041 від 01 липня 2017 року слід скасувати.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_2 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно за ст.132-1 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 247, частини 3 статті 284 КУпАП закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. А тому, відсутні будь-які правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 в цій частині.

Крім того, суд вважає необхідним поновити позивачу ОСОБА_2 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, як пропущений з поважних причин, оскільки з наданих позивачем документів (посвідчення про відрядження, видане 29.06.2017 року ТОВ ТК «Трансервіс-1») вбачається, що ОСОБА_2 перебував у тривалому відрядженні кількістю 27 днів, в період часу з 30.06.2017 року по 26.07.2017 року, а позов відправлено до суду 03.08.2017 року, що підтверджується відповідним поштовим штампом (а.с.13,14,17).

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою КМ України 10.10.2001 року №1306 зі змінами та доповненнями, ст.ст. 6, 7, 10, 11, 14, 18, 71, ст.ст. 94, 100, 104, 158-163, 167, 171-2 КАС України, ст. ст. 9, 132-1, 245, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимог ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 1 РРПП управління поліції Кіровоградської області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції Кіровоградської області ГУНП Кіровоградської області, про визнання дій службової особи неправомірними, а постанови нечинними та її скасування - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Визнати дії поліцейського взводу №1 роти реагування патрульної поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 - неправомірними.

Постанову поліцейського взводу №1 роти реагування патрульної поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БР № 832041 від 01 липня 2017 року) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 (п'ятсот десять) гривень - скасувати.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дати проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО