Справа № 816/1463/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 р. Справа № 816/1463/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-східного офісу Держаудитслужби на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2017р. по справі № 816/1463/17

за позовом Полтавського обласного центру профілактики ВІЛ-інфекції та борьби зі СНІДом

до Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області , Північно-східного офісу Держаудитслужби

про визнання протиправною та скасування частини рішення,

ВСТАНОВИЛА:

30.08.2017 року Полтавський обласний центр профілактики ВІЛ - інфекції та боротьби зі СНІДом (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (далі - відповідач-1), Північно-східного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач-2), в якому просить про визнання протиправною та скасування пункту 1 вимоги від 07.08.2017 року №20-16-04-3-14/3978.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п.1 вимоги відповідача-1 від 07.08.2017 року №20-16-04-3-14/3978 Щодо усунення порушень законодавства в частині порушення пункту 2.4.5 та Додатку 4 наказу Міністерства охорони здоров'я та Мінпраці та соціальної політики України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» від 05.10.2005 року №308/519 щодо завищення витрат з оплати праці, внаслідок підвищення посадового окладу окремих працівників адміністративно-господарського персоналу позивача в розмірі 60%.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням від 19.09.2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неврахування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, п.10 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю» та фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги доводи суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню з наступних підстав.

Працівниками відповідача проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2014 року по 31.05.2017 року, про що складений акт №04-21/35 від 10.07.2017 року.

Порушення виявлені під час перевірки склали у порушенні, зокрема, в частині порушення пункту 2.4.5 та Додатку 4 наказу Міністерства охорони здоров'я та Мінпраці та соціальної політики України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» від 05.10.2005 року №308/519 щодо завищення витрат з оплати праці з відповідними нарахуваннями на загальну суму 884154,05 грн, внаслідок підвищення посадового окладу окремих працівників адміністративно-господарського персоналу позивача в розмірі 60%.

За результатами перевірки була прийнята вимога від 07.08.2017 року №20-16-04-3-14/3978 «Щодо усунення порушень законодавства», в якій зокрема, запропоновано усунути порушення в порушення пункту 2.4.5 та Додатку 4 наказу Міністерства охорони здоров'я та Мінпраці та соціальної політики України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» від 05.10.2005 року №308/519 щодо завищення витрат з оплати праці з відповідними нарахуваннями на загальну суму 884154,05 грн, внаслідок підвищення посадового окладу окремих працівників адміністративно-господарського персоналу позивача в розмірі 60%, які не працюють з вірусом імунодефіциту людини та не здійснюють обслуговування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зробив висновок про помилковість висновків акту ревізії від 10.07.2017 року №04-21/35 в частині порушення пункту 2.4.5 та Додатку 4 наказу Міністерства охорони здоров'я та Мінпраці та соціальної політики України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» від 05.10.2005 року №308/519 щодо завищення витрат з оплати праці.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пп. 9 п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Підпунктами 16, 22, 23 пункту 6 вказаного Положення визначено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Зазначене відповідає нормам статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою регламентовано права органу державного фінансового контролю.

Так, відповідно до п. п. 7, 10, 13 статті 10 вказаного Закону встановлено, що органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

З огляду на викладене, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою.

Стосовно частини вимог про відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в своїй вимозі каже про порушення пункту 2.4.5 та Додатку 4 наказу Міністерства охорони здоров'я та Мінпраці та соціальної політики України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» від 05.10.2005 року №308/519 щодо завищення витрат з оплати праці з відповідними нарахуваннями на загальну суму 884154,05 грн, внаслідок підвищення посадового окладу окремих працівників адміністративно-господарського персоналу позивача в розмірі 60%, які не працюють з вірусом імунодефіциту людини та не здійснюють обслуговування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

Крім цього, у резолютивній частині вимоги, ставиться питання про усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку.

Наведені вище обставини, колегії суддів дають можливість зробити висновок про необґрунтованість позову, та необхідність задоволення апеляційної скарги відповідача, та відмови у задоволенні позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2014 року по справі за №21-40а14.

У відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Північно-східного офісу Держаудитслужби задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2017р. по справі № 816/1463/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Полтавського обласного центру профілактики ВІЛ-інфекції та борьби зі СНІДом - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бенедик А.П. Мельнікова Л.В.

Повний текст постанови виготовлений 27.11.2017 р.