Справа № 682/940/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 682/940/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мацюк Ю.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

21 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Береженової А.І.,

представника відповідача Москаленка А.О.,

представника третьої особи Блідої В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо доводів апеляційної скарги, просили суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 також підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 03 березня 1980 року по 19 листопада 1980 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в складі діючої армії під час бойових дій на території Республіки Афганістан в складі військової частини пп НОМЕР_1 та отримав статус учасника бойових дій.

Згідно з копією акта судово-медичного обстеження № 216 від 11 лютого 2011 року у позивача станом на 11 лютого 2011 року виявлені рубці м`яких тканин тім`яної і лобної ділянки голови, задньої поверхні правої полови грудної клітки, лівої лопаткової ділянки, які можуть бути слідами загоєння осколкових поранень, що могли бути спричинені обстежуваному під час проходження військової строкової служби в період 1980 року, про що свідчить характер і локалізація рубців та дані представлених документів.

Відповідно до копії витягу № 252 від 24 квітня 2013 року з засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, поранення та контузія позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0323797 від 13 червня 2014 року, позивачу встановлено довічно третю групу інвалідності. Причина інвалідності поранення, контузія, такі, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до п. 13 Порядку №975 ІНФОРМАЦІЯ_1 направив заяву та додані до неї документи на адресу департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги із зазначенням, що Командування вважає, що позивач має право на отримання вказаної грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Проте, 20 травня 2016 року документи були повернуті Міністерством оборони України на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку №975.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011).

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п.п. 2 п. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

За приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

У ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

У ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) визначено, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вищезазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок № 975 (діє з 24 січня 2014 року).

Відповідно до п. 3 цього Порядку (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У п.п. 1 п. 6 Порядку № 975 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 12 Порядку № 975 (в редакції, станом на дату встановлення інвалідності - 12 грудня 2014 року) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відтак, Порядком № 975 встановлено, що заява про призначення одноразової грошової допомоги подається до уповноваженого органу (військовий комісаріат), який направляє у 15-денний строк документи розпоряднику бюджетних коштів (Міністерство оборони України) для прийняття рішення про призначення або відмови у призначенні допомоги.

Відповідно до довідки №21 від 11 березня 2016 року, виданої Славутським об`єднаним міським військовим комісаріатом Хмельницької області, ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях в Республіці Афганістан з 03 березня 1980 року по 19 листопада 1980 року в складі військової частини пп НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією для ОСОБА_2 вперше з 13 червня 2014 року і довічно встановлено 3 групу інвалідності поранення, контузія, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з висновком акта судово-медичного обстеження №216 від 11 лютого 2011 року, виданого Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 , станом на 11 лютого 2011 року, виявлені рубці м`яких тканин тім`яної і лобної ділянки голови, задньої поверхні правої половини грудної клітки, лівої лопаткової ділянки, які можуть бути слідами загоєння осколочних поранень, що могли бути спричинені обстежуваному під час проходження військової строкової служби в період 1980 року, про що свідчить характер і локалізація рубців та дані представлених документів.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №252 від 24 квітня 2013 року у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 наявні множенні вогнепальні осколкові поранення в голову, в задню поверхню правої половини грудної клітки, в ліву надлопаткову ділянку ( травень 1980 року), наслідком яких стали чотири зміцнілі шкіряні рубці у місцях поранення.

Враховуючи зазначене, прийняття Міністерством оборони України рішення про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 про призначення допомоги суперечить Закону № 2011 та Порядку №975, оскільки розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак у даному випадку таке відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Доводи Міністерства оборони України про те, що ОСОБА_1 не надано копій документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд не приймає, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011 та Порядку № 975 є відповідний висновок МСЕК, який подавався позивачем для відповідача.

Крім того, відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Крім того, у п. 21.25 глави 21 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) визначено, що при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.

Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: г) Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Відповідно до п. 21.7 глави 21 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року N 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за N 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Відповідно до п. 21.8 глави 21 розділу ІІ Положення №402 (в редакції, чинній на час оформлення протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №3944 від 22 жовтня 2015 року) при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Таким чином, при наданні висновку про причинний зв`язок поранення ОСОБА_1 Військово-лікарською комісією Західного регіону встановлювались обставини отримання поранення, та зроблено висновок, що поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування перебуванні в країнах, у яких велись бойові дії (витяг з протоколу №252 від 24 квітня 2013 року).

У зв`язку з цим суд вважає, що Військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв протоколом №252 від 24 квітня 2013 року засвідчено, що в діях ОСОБА_1 відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення (контузії), тому є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

При цьому, витяг з протоколу №252 від 24 квітня 2013 року не містить будь-яких відомостей, що вказане вище поранення пов`язане із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення, чи є наслідком вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Крім того, ні Закон № 2011, ні Порядок № 975, ні будь який-інший нормативно-правовий акт не містить норми про те, що відсутність того чи іншого документа є підставою для повернення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги. Відповідні юридичні факти можуть підтверджуватись й іншими документами, як в даному випадку- висновком судово-медичної експертизи, протоколом Військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України, довідкою МСЕК.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 пропущено строк для звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, яке відповідач пов`язує з обставиною отримання у червні 2016 року позивачем листа Міністерства оборони України від 01 червня 2016 року за № 7/1384/3, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, абз 1 ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з`ясується, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що позивач 5 квітня 2017 року звернувся до суду з даним позовом з приводу захисту його порушених та невизнаних прав, пов`язаних з невиплатою одноразової грошової допомоги, яка відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Заявлені вимоги позивач пов`язує із тим, що він у зв`язку отриманою травмою під час проходження військової служби, втратив здоров`я та йому встановлена 3 група інвалідності.

З огляду на викладене, в даному випадку, спір виник щодо виплати соціальної гарантії від держави, яка пов`язана з втратою здоров`я та каліцтвом, що виражається в передбачуваному приватному інтересі на отримання компенсації у вигляді коштів, що є правом власності, і на які, в контексті рішень Європейського Суду з прав людини не розповсюджуються строки давності, а позивач за умови статусу ветерана війни- інваліда війни, незалежно від строків має право на отримання такої компенсації.

Таким чином, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що позивач дізнався про порушення свого права з листа ІНФОРМАЦІЯ_2 №7/1384/3 від 1 червня 2016 року, у зв`язку з чим пропустив строк звернення до суду, необгрунтованими.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово намагався з`ясувати причини відсутності нарахування і виплати одноразової грошової допомоги та вирішити це питання в досудовому порядку, про що свідчать його звернення до Міністерства оборони України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та військових комісаріатів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом при розгляді даної справи встановлено, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки з часу звернення позивача із заявою про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, рішення по суті заяви відповідачем не прийнято.

За таких обставин суд вважає, що порушення прав позивача мають ознаки триваючого, у зв`язку з чим не можуть пов`язуватись з самим лише фактом отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_2 №7/1384/3 від 1 червня 2016 року про результати розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням третьої групи інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2017 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.