Справа № 638/10874/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р.Справа № 638/10874/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бартош Н.С. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2017р. по справі № 638/10874/17

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1

про примусове видворення з України,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 р. Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - ГУ ДМС в Харківській області, позивач) звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (далі - відповідач) про примусове видворення з України.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідач незаконно перебуває на території України, у нього відсутній документ, підтверджуючий його особу, та посилаючись на положення Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", просить задовольнити позов. Крім того, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області подало до суду клопотання про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на 6 місяців.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2017 р. позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача до суду апеляційної інстанції надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 21.11.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України у січні 2017 р. поза пунктом пропуску через державний кордон з метою транзитного проїзду до країн Європейського союзу.

21.07.2017 р. ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким, зокрема, зобов'язано відповідача у строк до 22.07.2017 р. покинути територію України (а.с. 12-13), про що відповідача повідомлено під підпис 21.07.2017 р. (а.с. 14).

24.07.2017 р. працівниками Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК 000014, в якому зафіксовано, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 19).

Станом на момент звернення позивача до суду відповідач територію України не покинув, тобто, не виконав рішення про примусове повернення з України .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 за межі України є обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 15 Закону № 3773-VI встановлено, що в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Віза - дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Згідно з ч. 3 статті 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 15 статті 4 зазначеного Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 25 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Частинами 1, 5 статті 26 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 зазначеного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 2-4 статті 30 Закону № 3773-VI).

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у період з січня 2017 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 перебуває на території України без достатніх на це правових підстав, що не заперечується сторонами.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на відсутність відповідного рішення компетентного органу про примусове повернення, оскільки останнє наявне в матеріалах справи (а.с. 12-14).

Так, з матеріалів справи убачається, що 21.07.2017 р. головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісію та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області винесено рішення про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким приписано у строк до 22.07.2017 р. покинути територію України (а.с. 12-13), про що 21.07.2017 р. повідомлено громадянина ОСОБА_1 під підпис (а.с. 14).

Приймаючи до уваги те, що рішення про примусове повернення від 21.07.2017 р. є чинним, відповідачем не оскаржувалось, однак не виконано у встановлений строк, а також беручи до уваги відсутність у громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 документів на право його перебування на території України, враховуючи те, що останній офіційно не працевлаштований, на думку колегії суддів наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не має достатнє матеріальне забезпечення та документів для того, щоб виїхати з України, а тому ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Крім того, колегія суддів враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Посилання скаржника на те, що під час затримання та в суді не було залучено фахівця в галузі права через діючи центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, чим порушено права відповідача, судовою колегією оцінюється критично, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідачу була надана правова допомога, зокрема, перекладачем Галібуззаман Бан при наданні пояснень ОСОБА_1 (а.с. 11, 32), а також про обізнаність ОСОБА_1 зі своїми процесуальними правами свідчить відповідний запис у витягу прав та обов'язків сторін в адміністративному судочинстві України (а.с.25- 27).

Твердження скаржника щодо незабезпечення перекладачем з мови бангле, оскільки відповідач не володіє мовою перекладача, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки, матеріалами справи зафіксовано обізнаність та ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом оскаржуваної ухвали (а.с. 58) а, сама по собі незрозумілість для відповідача у повному обсязі текстів рішень суду не є підставою для їх скасування за умови обґрунтованості судових рішень про примусове видворення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не має дозвільних документів на право перебування на території України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2017р. по справі № 638/10874/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Бартош Н.С. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 27.11.2017 р.