Справа № 802/689/17-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/689/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства "Гайсинське лісове господарство" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2017 року позивач, державне підприємство «Гайсинське лісове господарство», звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року адміністративний позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 19.01.2017 р. за № в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 588 695,52.

-стягнуто на користь позивача судовий збір в сумі 8 830,46 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу Гайсинської ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області №393 від 18.11.2016 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірка ДП "Гайсинське лісове господарство" з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт № 1138/1300/00991396 від 27 грудня 2016 року, яким зафіксовано порушення п.п. 168.1.2 п.п. 168.1.5. п.168.1 ст. 168, абз.а п.176.2 ст.176 ПК України, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб, за що передбачено відповідальність п.127.1 ст.127 ПК України.

За наслідками вищевказаного акту перевірки відповідачем стосовно позивача прийнято винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.01.2017 р., яким крім іншого, визначено суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 588 695,52 грн.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача в частині застосування штрафу та вважаючи його протиправним, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що узгоджені суми грошового зобовязання були сплачені позивачем в повному обсязі, у звязку з чим податкове повідомлення рішення в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 588 695,52 грн. підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до абз. «а» п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За змістом підпункту 168.1.2 статті 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до абз. 1 п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених положень ПК України дає підстави для висновку, що податковий агент зобов'язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Главою 11 ПК України регламентується відповідальність платників податків за податкові правопорушення, яка серед іншого, передбачає відповідальність за порушення строків сплати (перерахування) податків (ст. 126 ПК України) та за ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податків (ст. 127 ПК України).

Так, відповідно до ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку стати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналізуючи положення ст. 126 ПК України, суд приходить до висновку, що вказане правопорушення полягає у виконанні платником податків обов'язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов'язання після закінчення встановлених ПК України строків їх сплати, тобто таке порушення може мати місце, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків сплатив узгоджене грошове зобов'язання, але несвоєчасно.

Згідно зі ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час витати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або статі до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Тобто, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідальність за правопорушення, передбачене ст. 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов'язків платником податків (податковим агентом). В такому випадку контролюючий орган за результатами перевірки визначає суму грошового зобов'язання платнику податків та застосовує штраф у розмірі 25 або 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ДП «Гайсинське лісове господарство» було виплачено заробітну плату працівникам без перерахування податку на доходи фізичних осіб до відповідно бюджету, тобто не було виконано обовязку щодо перерахування до бюджету податків під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Однак, позивачем до суду надано інформацію про нарахування та виплату заробітної плати працівникам ДП «Гайсинське лісове господарство», а саме довідки про нарахування та заробітної плати, відомості на виплату грошей, видаткові касові ордери за 2014 рік, та січень-лютий 2015 року.

Досліджуючи надані докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не досліджувалась дата сплати податку з доходів фізичних осіб із датою фактичної сплати заробітної плати, тоді як надані документи в окремих випадках підтверджують виплату доходу працівникам після сплати податку або в день сплати такого податку.

Таким чином, фактично відповідачем не конкретизовано та не індивідуалізовано періоди, за які позивачем податок на доходи з фізичних осіб був сплачений з порушенням вимог ст. 127 ПК України, у звязку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 19.01.2017 року № в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 588 695,52 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що з наданих позивачем відомостей неможливо виокремити суму в податковому повідомленні-рішенні від 19.01.2017 року № в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними санкціями своєчасно перерахованого податку на доходи фізичних осіб, при цьому відповідачем при прийняті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вказані обставини не враховані.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності застосування до підприємства штрафних санкцій на підставі положень п. 127.1ст. 127 ПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з акту перевірки, перевіряючими було встановлено факт порушення п.п. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України, в частині несвоєчасного перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб за лютий-грудень 2014 року.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5