Справа № 817/1139/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"28" листопада 2017 р. Справа № 817/1139/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 (далі іменується - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, викладеної у листі від 04.07.2017 №К-2629/0-5730/0/6-17; зобов'язати відповідача вчинити дії по розгляду питання для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність ОСОБА_3, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства у порядку та у спосіб, передбачений п.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 04 липня 2017 року №К-2629/0-5730/0/6-17 щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області вчинити дії по розгляду заяви ОСОБА_3 від 06 червня 2017 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили. Присуджено на користь ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 (нуль) коп., за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідачем по справі подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги відповідач мотивує тим, що місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам постанови КМУ від 07.06.2017 року № 413 та Переліку земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачем подано клопотання про відкладення справи, у якому сторона покликається на необхідність участі представника у інших судових засіданнях. Дане клопотання судом відхилено, оскільки відповідач не був позбавлений можливості направити іншого представника, а обставини участі в інших засіданнях представника не підтверджені жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено, що 06.06.2017 ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства з земель державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненького району Рівненської області.

04 липня 2017 року листом №К-2629/0-5730/0/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області відмовило позивачу у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 затверджено Стратегію удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, якою визначено механізм передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами. Відповідно до Стратегії затверджено Перелік земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність у ІІ кварталі 2017 року. Також, відповідач у відмові вказав, що пріоритет у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації надається учасникам антитерористичної операції (а.с.8).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у надані дозволу на розробку проекту землеустрою є незаконною, оскільки суперечить приписам ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство", особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Відносини, пов'язані з веденням особистого селянського господарства, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з п. "а" ч. 3 ст. 22 Земельного Кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої та сьомої статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У абзаці першому частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України закріплено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Тобто, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмовляючи ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, відповідач жодним чином не вказав про будь-яку невідповідність місця розташування об'єкта.

Однак, вказане рішення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №К-2629/0-5730/0/6-17 від 04.07.2017 містить підставу для відмови, яка не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначене рішення винесене відповідачем всупереч вказаної норми законодавства, тобто не на підставі закону України, а відтак є протиправним.

Щодо покликання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області у спірному рішенні та в апеляційній скарзі, на Постанову Кабінету Міністрів України "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" від 07.06.2017 №413, як на підставу для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, як вірно зазначено судом попередньої інстанції, вказана постанова набрала чинності 17.06.2017 (опублікування "Урядовий кур'єр" 2017, №111 від 17.06.2017), тобто після звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (06.06.2017) .

Тому суб'єкт владних повноважень при розгляді такого клопотання повинен був застосовувати законодавство, діюче на момент звернення особи до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (06.06.2017), а не на момент прийняття рішення та надання відповіді (04.07.2017).

Такий спосіб відповідача щодо застосування положень нормативно-правового акту суперечить встановленим нормам законодавства, оскільки згідно рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що з урахуванням зазначеного, правові відносини між позивачем та відповідачем щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою виникли до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, а тому до даних правовідносин вказана постанова застосовуватися не може.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" не встановлено заборону надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати інші ніж у переліку земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації.

Більше того, цією постановою лише затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Затверджена Стратегія не встановлює нових норм права а лише вказує на певні можливі напрямки удосконалення управління землями. Пунктом 3 названої Постанови зокрема доручено Міністерству аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України у двомісячний строк проект постанови Кабінету Міністрів України щодо внесення змін до Типового договору оренди землі; у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії, затвердженої цією постановою.

Таким чином, в процесі судового розгляду справи відповідачем не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області протиправно відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством, та вірно зобов'язав відповідача вчинити дії відносно розгляду заяви ОСОБА_3 від 06 червня 2017 року у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційних скаргах доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук