Справа № 808/3191/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 рокусправа № 808/3191/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року по справі №808/3191/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький сталеливарний завод» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановиВ:

26.10.2016 року ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 12.10.2016 № щодо зменшення відємного значення суми податку на додану вартість (форма «В4») у загальному розмірі 14 287,00грн.;

від 12.10.2016 № щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість та донарахування штрафних санкцій (форма «Р») у загальному розмірі 107 997,50 грн.;

від 13.10.2016 № щодо донарахування грошового зобовязання з військового збору, пені та штрафних санкцій (форма «Д») у загальному розмірі 504,39грн.;

від 13.10.2016 № щодо донарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, пені та штрафних санкцій (форма «Д») у загальному розмірі 5 228,78 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що під час перевірки податковому органу були надані усі документи, підтверджуючі факт викрадення залізничного полотна. Були надані документи, акти на списання основних засобів у повному обсязі на загальну суму 431 991,00грн., а тому збільшення відповідачем сум грошового зобовязання з податку на додану вартість та зменшення розміру відємного значення є протиправним. Крім того, донараховуючи грошові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, відповідач протиправно не прийняв до уваги, що позивач не є роботодавцем осіб, за яких сплачував витрати на проживання та харчування. Такі вимоги були обумовлені укладеним договором з підприємством INDEMAK LDT, працівниками якого і є особи, встановлені відповідачем. Враховуючи, що роботодавцем цих осіб є INDEMAK LDT, підстави для визнання позивача податковим агентом відсутні, як і відсутні підстави для сплати позивачем податку на доходи цих фізичних осіб, а так само й військового збору.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року позов задоволено, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення:

- від 12.10.2016 № НОМЕР_1 щодо зменшення відємного значення суми податку на додану вартість (форма «В4») у загальному розмірі 14287,00 грн.;

- від 12.10.2016 № НОМЕР_2 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість та донарахування штрафних санкцій (форма «Р») у загальному розмірі 107997,50 грн.;

- від 13.10.2016 № НОМЕР_3 щодо донарахування грошового зобовязання з військового збору, пені та штрафних санкцій (форма «Д») у загальному розмірі 504,39 грн.;

- від 13.10.2016 № НОМЕР_4 щодо донарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, пені та штрафних санкцій (форма «Д») у загальному розмірі 5228,78 грн., винесені Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький сталеливарний завод».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. Апеляційна скарга, фактично, обґрунтована висновками Акту перевірки, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, та які свідчать про порушення позивачем норм податкового законодавства. Як зазначає відповідач, досудові розслідування у кримінальних провадженнях щодо викрадення залізничного полотна не завершені, факт викрадення не підтверджено, а тому наявні підстави для застосування п.189.9 ст.189 ПК України та включення вартості основних засобів, які ліквідуються за самостійним рішенням платника податків, до бази оподаткування з ПДВ. Крім того, враховуючи, що саме позивач сплачував за проживання та харчування працівників INDEMAK LDT, то саме він і є податковим агентом цих осіб та зобовязаний був утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник контролюючого органу підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 15.08.2016 року по 20.09.2016 року повноважними особами ГУ ДФС у Запорізькій області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 30.06.2016, за результатами якої складено акт №90/08-01-14-01/33920601 від 27.09.2016 року (т.1 а.с.14-98) (далі по тексту Акт перевірки).

В Акті перевірки зроблені висновки про порушення позивачем:

1. пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.9 ст.189 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 86398,00 грн.;

2. пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.9 ст.189 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту (рядок 19 декларацій) на загальну суму 14287,00 грн.;

3. пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, пп.170.1.1. п.170.1. ст.170, п.171.2. ст.171, п.176.2. ст.176 Податкового кодексу України, а саме не утримання та не перерахування військового збору у розмірі 321,38 грн.;

4. пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, пп.170.1.1 п.170.1 ст.170, п.171.2 ст.171, п.176.2. ст.176 Податкового кодексу України, а саме не утримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 3314,45 грн.

На підставі висновків Акту перевірки, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) від 13.10.2016 № щодо донарахування грошового зобовязання з військового збору у сумі 321,38 грн., пені у сумі 42,54 грн., та штрафних санкцій у сумі 140,47 грн. (форма «Д») у загальному розмірі 504,39 грн.;

2) від 13.10.2016 № щодо донарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 3 314,45 грн., пені у сумі 434,21 грн. та штрафних санкцій у сумі 1480,12 грн. (форма «Д») у загальному розмірі 5 228,78 грн.;

3) від 12.10.2016 № щодо зменшення відємного значення суми податку на додану вартість (форма «В4») у загальному розмірі 14 287,00 грн.

4) від 12.10.2016 № щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 86 398,00 грн., та донарахування штрафних санкцій з податку на додану вартість у сумі 21 599,50 грн. (форма «Р») у загальному розмірі 107 997,50 грн. (т.1, а.с.99-106).

Правомірність та обґрунтованість вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені рішення відповідача прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з огляду на необґрунтованість висновків, які викладені в Акті перевірки, що став підставою для їх прийняття.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з Акту перевірки, висновки податкового органу ґрунтуються на наступному.

1. Податкові зобовязання з податку на додану вартість та розмір відємного значення:

Перевіркою встановлено, що протягом 2014-2015 років підприємство здійснило ліквідацію за самостійним рішенням основних виробничих засобів. Всього ліквідовано основних засобів відповідно до даних бухгалтерського обліку (Дт 976 Кт 10) на загальну суму 431 991,00грн. До перевірки надані лише акти на списання основних засобів та акти на оприбуткування відходів від ліквідації на загальну суму 339 225,00грн. Крім того, у грудні 2014 року підприємство здійснює ліквідацію основного засобу «Залізнична дорога, інв.№100» балансовою вартістю 220 128,42 грн. Причиною ліквідації основного засобу стало викрадення залізничного полотна. ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» направлено до Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області листи від 26.07.2014 №306 та від 09.08.2014 №325 з проханням здійснити заходи по розшуку та притягненню до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які демонтували залізничні колії, які належать підприємству. До Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2014 за №0002761 внесені відомості проте, що в ніч з 25.07.2014 на 26.07.2014 невстановлена особа викрала 70 метрів залізничного полотна, 09.08.2014 за №0002896 внесені відомості про вчинення замаху на викрадення майна ТОВ «Запорізький сталеливарний завод». Станом на момент завершення перевірки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002761 не завершене, факт викрадення не підтверджено, у кримінальному провадженні №0002896 було винесено постанову про закриття у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та неподанням заяви про вчинення кримінального правопорушення та довідки про вчинення майнової шкоди. Підприємство не погодилось з закриттям кримінального провадження та направило скарги до Прокуратури Запорізької області, до ГУ МВС у Запорізькій області на бездіяльність співробітників Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. За результатами розгляду скарг скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено на новий розгляд. Станом на момент завершення перевірки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002896 не завершене, факт викрадення майна не підтверджено.

Оскільки до перевірки не надано документів, які б підтверджували ліквідацію основних засобів без згоди платника податку, податковий орган дійшов висновку, що підприємством занижено базу оподаткування з ПДВ на загальну суму 431 991 грн. та ПДВ в сумі 86 398,00грн.

З цих підстав, в результаті збільшення податкових зобовязань, відбулося зменшення відємного значення на загальну суму 14 287,00грн.

2. Нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору:

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» згідно банківських виписок та первинних бухгалтерських документів були сплачені кошти за проживання та харчування фізичних осіб нерезидентів, а саме:

у листопаді 2015 року ФОП ОСОБА_1 були сплачені кошти за проживання ОСОБА_2 Атмаса в сумі 6172,80грн. в готелі «Під дубом» та ТОВ «ОСОБА_3 Менеджмент» були сплачені кошти за проживання ОСОБА_4 в сумі 2571,25 грн.

у грудні 2015 року ТОВ «Таврійська Інвестиційна група» були сплачені кошти за проживання ОСОБА_5 в сумі 6480,0 грн. та ФОП ОСОБА_6 були сплачені кошти за харчування ОСОБА_5 в сумі 2851,0 грн.

у лютому 2016 року ТОВ «Таврійська Інвестиційна група» були сплачені кошти за проживання ОСОБА_7 в сумі 3280,08 грн. та ФОП Головань - за харчування ОСОБА_7 в сумі 71,0 грн.

Як зазначає податковий орган, що вартість безоплатного проживання та харчування, сплачена юридичною особою резидентом (тобто, сплачена з джерел походження в Україні) фізичній особі-резиденту та нерезиденту є доходом таких фізичних осіб і підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, така юридична особа відповідно до норм ПКУ має статус податкового агента і зобовязана утримувати податок із суми такого доходу використовуючи ставку податку, визначену ст.167 ПКУ

В результаті вищезазначеного, податковий орган дійшов висновку щодо не утримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб з доходу фізичних осіб-нерезидентів на загальну суму 3314,45 грн. у т.ч. за листопад 2015року у сумі 1311,61 грн. (8744,05 грн. х 15%) за грудень 2015року у сумі 1399,65 грн. (9331,0 грн. х 15%) за лютий 2016 року у сумі 603,19 грн. (3351,08грн. х 18%).

Ці ж обставини стали підставою для висновків щодо неутримання та неперерахування військового збору з доходу фізичних осіб-нерезидентів на загальну суму 321,38 грн. у т.ч. за листопад 2015 року у сумі 131,16 грн. (8744,05 грн. х 1,5%) за грудень 2015року у сумі 139,96 грн. (9331,0 грн. х 1,5%) за лютий 2016 року у сумі 50,26 грн. (3351,08грн. х 1,5%).

Надаючи правову оцінку таким висновкам податкового органу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п.189.9 ст.189 ПК України (в редакції діючій на час ліквідації основних засобів), у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Підпунктом 14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України також передбачено, що не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням;

Наказом Міністерства статистики України №352 від 29.12.1995 затверджено типові форми первинного обліку: «Акт на списання основних засобів (форма №ОЗ-3) Форма застосовується для оформлення вибуття основних засобів (крім автотранспортних засобів) при повному або частковому їх списанні. Акт складається у двох примірниках комісією, призначеною керівником підприємства, будови, організації, затверджується керівником підприємства (організації) або особою, на те уповноваженою. Перший примірник акта передають до бухгалтерії, другий залишається у особи, відповідальної за зберігання основних засобів та є підставою для здачі на склад запчастин, що залишилися в результаті їх списання, а також матеріалів, металобрухту і т.п. Витрати по списанню, а також вартість матеріальних цінностей, що надійшли від зносу та розборки будинків, споруд, демонтажу обладнання і т.п. відображають в акті в розділі "Розрахунок результатів списання об'єктів".».

Тобто, складені та підписані постійно діючою комісією Акти на списання основних засобів типової форми №03-3, що містять дані, які характеризують об'єкти основних засобів та причини їх вибуття, за умови їх затвердження посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно зі статутом підприємства приймати рішення щодо ліквідації об'єктів основних засобів, визнаються відповідними документами, які подаються органу ДФС під час перевірки та які є необхідними для правильного застосування вимог останнього абзацу пп. 14.1.191 ст. 14 та другого абзацу п. 189.9 ст. 189 ПК України.

Отже, податкові зобов'язання з податку на додану вартість на вартість основного засобу, що ліквідується (знищено), не визначаються за умови надання контролюючому органу відповідного документа про знищення, розібрання або перетворення основного фонду в інший спосіб, внаслідок чого основний фонд не може використовуватися за первісним призначенням.

Позивачем надані до перевірки усі документи, зокрема і акти на списання основних засобів типової форми №ОЗ-3 і накладні на внутрішнє переміщення матеріалів, і докази звернення до правоохоронних органів із заявами про викрадення залізничного полотна, реєстрація їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та відкриття кримінальних проваджень (т.1 а.с.115-133, 143-185), а тому доводи відповідача щодо ненадання позивачем відповідних документів до перевірки щодо ліквідації основних засобів без згоди платника податків, є безпідставними.

При цьому, наявність вироку у кримінальній справі або встановлення правоохоронними органами факту викрадення основного засобу не є вирішальним при визначенні факту, що основний фонд не може використовуватися за первісним призначенням і ліквідований без згоди платника податків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 12.10.2016 № та №, якими збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та зменшено розмір відємного значення.

Щодо податку на доходи фізичних осіб та військового збору, слід зазначити, що 30.07.2015 року між ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» (Покупець) та INDEMAK LTD (Туреччина) (Продавець) укладено Контракт №1-2, за умовами якого Продавець зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим Контрактом, поставити та передати у власність Покупця Плавильну систему індукційної тигельної печі «Duet Power» 0,5 т. на загальну суму 30 385 дол.США, а Покупець зобовязався прийняти та сплатити товар (т.1 а.с.134).

02.11.2015 року сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Контракту, згідно якої Продавець зобовязався направити інженера компанії «Indemak» на підприємство замовника після закінчення робіт з установки обладнання, монтажу електричних, гідравлічних та водо охолоджуючих систем, Перевірити обладнання та провести навчання з експлуатації і технічному обслуговуванню під час пусконалагоджувальних робіт надавши послуги перекладача. Покупець же зобовязався сплатити витрати для керівників компанії «Indemak LTD», такі як готель, транспорт, витрати на харчування під час запуску печі та в гарантійний період, сплатити роботи з сервісної підтримки (включаючи транспортні витрати, готель та витрати на харчування) (т.1 а.с.141)

Згідно наданих документів, позивачем на виконання умов Контракту та Додаткової угоди №1 до нього, сплачено:

- у листопаді 2015 року ФОП ОСОБА_1 (який є резидентом з місцем реєстрації в Україні) кошти за проживання ОСОБА_2 Атмаса в сумі 6172,80 грн. в готелі "Під дубом"; ТОВ «ОСОБА_3 Менеджмент» (, яке є резидентом з місцем реєстрації в Україні) кошти за проживання ОСОБА_4 в сумі 2571,25 грн.;

- у грудні 2015 року ТОВ «Таврійська Інвестиційна група» (, яке є резидентом з місцем реєстрації в Україні) кошти за проживання ОСОБА_5 в сумі 6480,0 грн.; ФОП ОСОБА_6 (яка є резидентом з місцем реєстрації в Україні) кошти за харчування ОСОБА_5 в сумі 2851,0 грн.;

- у лютому 2016 року ТОВ «Таврійська Інвестиційна група» (яке є резидентом з місцем реєстрації в Україні) кошти за проживання ОСОБА_7 в сумі 3280,08 грн. та ФОП Головань (який є резидентом з місцем реєстрації в Україні) - за харчування ОСОБА_7 в сумі 71,0 грн.

Відповідно до п. «а», «б» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);

Отже, зазначені норми права, які регулюють порядок визначення обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, вказують на те, що доходи, у вигляді додаткового блага, до якого безперечно відноситься і надання особі послуг з безоплатного проживання та харчування, має включатися до загального оподатковуваного доходу платника податку, але за виключенням тих випадків, визначених Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, свідчать про те, що ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» взяло на себе обовязок забезпечити проживання та харчування вищенаведених осіб за умовами Контракту, укладеного з компанією INDEMAK LTD, а тому такі витрати не є доходом осіб, в розумінні пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, а фактично, є операційними витратами позивача.

За таких обставин, відсутні й підстави для визнання позивача податковим агентом цих осіб, оскільки відносини позивача були виключно з компанією, а не з особами, які були направлені для проведення пусконалагоджувальних робіт та навчань з експлуатації обладнання.

Слід звернути увагу, що за висновками Акту, податковим органом не встановлено порушень з боку позивача під час визначення бази оподаткування податком на прибуток, не встановлено й того, що позивач не отримував обладнання від INDEMAK LTD, обумовленого Контрактом №1-2 від 30.07.2015р.

Суд першої інстанції вірно зазначив про безпідставність доводів ДФС щодо порушення позивачем норм пп.170.1.1 п.170.1 ст.170 ПК України, якою передбачено оподаткування доходу від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм). Проте, за обставинами справи ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» не здавав працівникам INDEMAK LTD у найм (оренду) житлові приміщення.

Таким чином, висновки ДФС про обовязок позивача утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб, є безпідставними.

Відповідно п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що судом встановлено, що позивач не був податковим агентом працівників INDEMAK LTD, а оплата проживання та харчування, в даному випадку, не є додатковим благом, яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2016 № та №, якими донараховані грошові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказані висновки суду. В апеляційній скарзі відповідач посилається лише на обставини, які викладені в Акті перевірки, натомість цим обставинам, як зазначено вище, судом першої інстанції надано вірну правову оцінку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст.205 ст. 206 КАС України суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року по справі №808/3191/16 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 20 листопада 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник