Справа № 820/4865/17
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23.11.2017 р. справа №820/4865/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

суддів - Спірідонова О.М., Тітова О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В.,

позивача - подав клопотання про слухання за відсутності,

представника відповідача - Писаренко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
проскасування постанови про закінчення виконавчого провадження №38662920 від 14.08.2017 р., що виніс ст. державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України С.В. Сіренко, як незаконної, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_2, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови №36882920 від 14.08.2017 р. «Про закінчення виконавчого провадження».

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що державний виконавець не мав передбачених законом підстав для прийняття спірного рішення. Розгляд справи просив здійснювати за своєї відсутності.

Відповідач, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачені Законами України «Про виконавче провадження» та «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини».

Оскільки у розумінні ст. 3 КАС України обставина наявності статусу юридичної особи публічного права не є визначальною для кваліфікації особи як суб'єкта владних повноважень, а повноваження державного виконавця згідно з Законом України «Про виконавче провадження» є невід'ємно похідними від управлінської функції органу державної влади, у штаті якого працює виконавець, то суд з огляду на приписи ст.181 КАС України не вбачає перешкод для вирішення заявленої вимоги по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України законодавцем запроваджено безумовний пріоритет інтересів невладного суб'єкта права над інтересами суб'єкта владних повноважень, і цей пріоритет має бути дотриманий адміністративним судом при відправленні правосуддя в усіх без винятку адміністративних справах.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що 14.08.2017 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову ВП №38662920 «Про закінчення виконавчого провадження».

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для винесення спірного рішення суб'єктом владних повноважень обрано положення п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини», а фактичною підставою послугувало судження суб'єкта про перерахування на користь боржника у межах виконавчого провадження №48908528 грошових коштів у розмірі 779,32грн.

У зв'язку з застосуванням позивачем процедури досудового урегулювання спору, суд не знаходить підстав для висновку про подачу позову поза межами процесуального строку згідно з ст. 181 КАС України.

Відтак, перевіряючи відповідність закону, зокрема і ч. 3 ст. 2 КАС України, спірного рішення суб'єкта владних повноважень суд зазначає, що правовідносини з приводу виконання рішень Європейського суду з прав людини унормовані приписами Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Спосіб дій державного виконавця визначений, зокрема, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», де вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Маючи статус суб'єкта владних повноважень державний виконавець при реалізації владної управлінської функції повинен забезпечити безумовне дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

З огляду на положення наведених норм закону суд вважає, що зміст прийнятого державним виконавцем рішення у формі постанови має обов'язково задовольняти правилу юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, оглянувши текст спірного рішення, суд не вбачає підстав для висновку про відповідність здійсненого суб'єктом владних повноважень у даному випадку волевиявлення згаданій вимозі закону.

Так, предметом виконавчого провадження за рішенням Європейського суду від 06.06.2013 р. №11770/03 є 1) виконання ухвалених на користь заявника рішень національних судів, 2) сплата заявникові 3.000,00 євро, 3) сплата заявникові 1.500,00 євро, 4) сплата заявникові простого відсотка.

По жодному з перелічених епізодів відповідачем у спірному рішенні не наведено достатніх поза розумним сумнівом фактичних мотивів, котрі б підтверджували проведення у повному обсязі виконання виконавчого документу, не викладено посилань на документи, котрі підтверджують таке виконання.

За таких обставин, спірне рішення через нездоланні та непереборні дефекти змісту суперечить ч. 3 ст. 2 КАС України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Проведеним судовим розглядом встановлено факт порушення суб'єктом владних повноважень прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, що є визначеною процесуальним законом підставою для визнання протиправним та скасування спірного правового акту індивідуальної дії.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 94 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд -

постановив:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови №38662920 від 14.08.2017р. «Про закінчення виконавчого провадження».

Роз'яснити, що постанова набирає законної сили згідно з ст..254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Роз'яснити, що постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови (у разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена 27 листопада 2017 року.

Головуючий суддя А.В. Сліденко
Суддя М.О. Спірідонов
Суддя О.М. Тітов