Справа № 826/7043/16
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Київ К/800/1152/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А.,

при секретарі Ігнатенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року

у справі №826/7043/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі - ПАТ «Укрнафта»)

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві),

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ларніка»,

Компанія «Моментум Ентерпрайзис (Істерн Юроп) Лтд.»

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ПАТ «Укрнафта» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 28.01.2016 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, ПАТ «Укрнафта» просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ДПІ у м. Полтаві у зв'язку з надходженням скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранспроект» від 23.11.2015 року №788 проведено позапланову документальну виїзну перевірку договору про спільну діяльність від 24.12.1997 року №999/97 - уповноважена особа Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» за період з 01.10.2015 року по 30.11.2015 року в частині ненадання та непроведення своєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої складено акт від 11.01.2016 року №13/16-01-22-01/403739509.

Перевіркою встановлено порушення п. 187.1 ст. 187, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з невключенням до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість у листопаді 2015 року суми в розмірі 28333500,00 грн. з отриманої попередньої оплати за природний газ від ТОВ «Газтранспроект».

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.01.2016 року №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 28333500,00 грн. за основним платежем та 7083375,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, встановив, що 21.07.2015 року шляхом підписання додатку №15 до договору від 24.12.1997 року №999/97 про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ введено до складу учасників цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Ларніка», яке приєдналось на підставі згоди всіх учасників.

Відповідно до п. 6.15 договору про спільну діяльність від 24.12.1997 року №999/97 в редакції від 21.07.2015 року виконавчий директор спільної діяльності має право діяти в межах повноважень на підставі довіреностей, наданих учасниками спільної діяльності за їх підписами та печатками, а також на підставі та в межах повноважень, визначених цим договором (без довіреності).

За змістом пп. 6.7.4 п. 6.7 договору про спільну діяльність від 24.12.1997 року №999/97 в редакції від 21.07.2015 року укладення виконавчим директором спільної діяльності правочинів від імені учасників, якщо право на укладання правочинів не передбачено довіреностями або спільним рішенням учасників або офіційним листом учасника, який не передбачив такий правочин у своїй діяльності, вимагає попереднього погодження комітетом з управління спільною діяльністю у разі, якщо сума правочину (договору, контракту), що укладається з окремим суб'єктом господарювання перевищує 700000,00 грн., при цьому будь-які правочини, незалежно від їх вартісних показників, можуть укладатися виключно в межах затвердженого учасниками бюджету спільної діяльності.

Договори купівлі-продажу природного газу від 21.10.2015 року №5/281-Г, від 22.10.2015 року №5/282-Г, від 23.10.2015 року №5/283-Г, від 30.10.2015 року №5/288-Г, за якими отримано спірну суму попередньої оплати, укладено Лебідинським П.Б. від імені ПАТ «Укрнафта» та Компанії «Моментум Ентерпрайзис (Істерн Юроп) Лтд.», а ТОВ «Ларніка» серед учасників договору від 24.12.1997 року №999/97 про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ відсутнє.

При цьому листом від 13.11.2015 року №13/13 ТОВ «Ларніка» повідомило Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» про те, що згоди на реалізацію продукції спільної діяльності за договором від 24.12.1997 року №999/97 не надавало.

В листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» зазначено, що спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта, майно на праві спільної часткової власності належить усім співвласниками одночасно і таке право має здійснюватись співвласниками за їхньої спільною згодою.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказано, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Згідно з пп. «а» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За правилами п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг повинна визначатися виходячи із договірної вартості.

Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) постачанням товарів є будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Аналіз наведених вище норм Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що виникнення об'єкта оподаткування пов'язується з постачанням товарів як операцією з передачі права власності.

В той же час, згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, внаслідок відсутності від ТОВ «Ларніка» як одного із співвласників природного газу згоди на його відчуження, підписані договори купівлі-продажу від 21.10.2015 року №5/281-Г, від 22.10.2015 року №5/282-Г, від 23.10.2015 року №5/283-Г, від 30.10.2015 року №5/288-Г не можуть вважатись належним чином оформленими документами про постачання, відповідно, бути використаними в якості підтвердження факту виникнення об'єкта оподаткування податком на додану вартість і, як наслідок, податкових зобов'язань.

При цьому судові інстанції цілком об'єктивно визнали помилковим посилання відповідача на обґрунтування своєї правової позиції на висновок від 25.05.2016 року №529 судово-економічної експертизи в кримінальному провадженні №0000003 з огляду на те, що він не містить оцінки суб'єктного складу учасників договору від 24.12.1997 року №999/97 в редакції від 21.07.2015 року, а за правилами ч. 5 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим.

За наведених обставин та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправним й скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судових інстанцій.

З огляду на викладене, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ І.О. Бухтіярова

___________________ О.А. Веденяпін