Справа № 466/6034/17
Суддя: Глинська Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/6034/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«24» листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Дмитришин Н.Б.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

у с т а н о в и в :

у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив постановити рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21 липня 2017 року №14/л-14/яв про відмову в задоволенні заяви щодо призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- визнати протиправними дії Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови йому у призначенні пенсії у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII в редакції від 16 грудня 1993 року;

- зобов'язати Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити йому пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII в редакції від 16 грудня 1993 року, з 24 березня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог зіслався на те, що він, ОСОБА_1, з 09 січня 2013 року отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу».

У зв'язку із досягненням пенсійного віку, 14 липня 2017 року він звернувся в Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про винесення розпорядження про проведення йому перерахунку пенсії на державну як державному службовцю за наявності стажу державної служби більше 20 років. До заяви долучив довідки про складові заробітної плати, що надається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

21 липня 2017 року Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило йому у призначенні пенсії. Як зазначається в даному рішенні, причиною такої відмови є те, що посади, на яких він працював не належать до посад віднесених до категорій посад державної служби визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу». Вважає, що таке рішення відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Вважає, що має право на призначення пенсії на умовах передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723 - ХІІ в редакції від 16 грудня 1993 року.

В судовому засіданні, яке було призначено на 24 листопада 2017 року о 12.30 год., позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в адміністративному позові та просили його задовольнити.

Представник Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, в якому просить відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, з'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває з 09 січня 2013 року на обліку в Городоцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії по інвалідності ІІ групи загального захворювання, яка призначена йому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

14 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою про переведення його із пенсії по інвалідності на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу», однак 21 липня 2017 року Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №14/л-14/яв про відмову у призначенні пенсії за віком згідно з Закону № 3723-XII. Рішення мотивоване тим, що за відсутності у ОСОБА_1 стажу державної служби, передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889 - VIII від 10.12.2015 року та те, що посади на яких працював позивач не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723, право на призначення йому пенсії за Законом № 3723 відсутнє.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Згідно з статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

З 01 травня 2016 набув чинності Закон 889-VIII, у Розділі XI Прикінцеві та перехідні положення якого передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, які займали посади державної служби до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 12 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 8 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідні категорії посад державної служби, робота на яких зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до умов Закону № 3723-ХІІ визначені статтею 25 цього Закону. Цією ж статтею передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року Про введення в дію Закону України Про державну службу постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким було визначено посади і органи, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби.

Так, відповідно до положень вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується, зокрема, час строкової служби, робота на посадах керівних працівників та спеціалістів у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Згідно з пунктом 2 цього Порядку (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2001 року) до стажу державної служби зараховується робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", зокрема, на посадах керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, які відносилися до п'ятої категорії осіб.

Згідно з записами трудової книжки позивача із 05 листопада 1973 року по 04 листопада 1975 року позивач проходив військову службу; з 29 квітня 1976 року по 01 жовтня 1979 року був головою Івано - Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області; з 09 жовтня 1979 року по 27 жовтня 1979 року працював заступником директора по постачанню; з 10 грудня 1979 року по 15 січня 1990 року працював в органах внутрішніх справ; з 22 січня 1990 року по 25 березня 1991 року обіймав посаду юриста на підприємстві «Фаворит»; з 05 квітня 1991 року по 23 квітня 1992 року обіймав посаду інспектора І категорії управління охорони громадського порядку; з 27 червня 1994 року по 13 квітня 1998 року був головою Івано - Франківської селищної ради народних депутатів; 21 липня 1994 року прийняв присягу державного службовця України та йому присвоєно 9 ранг в межах 5 категорії; з 21 жовтня 1998 року по 25 липня 2000 року обіймав посаду начальника юридичного відділу ТОВ «Омега Львів»; з 26 липня 2000 року по 20 травня 2002 року обіймав посаду юрисконсульта в ВАТ «ЛДБК -2»; з 04 червня 2002 року по 03 квітня 2006 року обіймав посаду юрисконсульта товариства «Каменяр»: з 07 квітня 2006 року по 16 листопада 2010 року був головою Івано - Франківської селищної ради; 07 квітня 2006 року прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та йому присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 4 категорії посади (а.с.13-32).

З довідки №0700/88, яка видана Управлінням муніципальної дружини від 2003 року, вбачається, що ОСОБА_1 працював в Управлінні охорони громадського порядку ДНД на посаді спеціаліста І категорії з 05 квітня 1991 року до 18 червня 1992 року та дана посада віднесена до категорії посад державних службовців (а.с.33).

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Зокрема, Конституційний Суд України також неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року N8-рп/99 (v008p710-99), від 20 березня 2002 року N5-рп/2002 (v005p710-02), від 17 березня 2004 року N7-рп/2004 (v007p710-04), від 01 грудня 2004 року N20-рп/2004 (v020p710-04).

Таким чином, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ в редакції від 16 грудня 1993 року.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи наведені вище норми матеріального права, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 69, 70, 71, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21 липня 2017 року №14/л-14/яв про відмову в задоволенні заяви щодо призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу».

Визнати протиправними дії Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII в редакції від 16 грудня 1993 року.

Зобов'язати Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII в редакції від 16 грудня 1993 року, з 24 березня 2017 року.

Постанова може бути повністю або частково оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя Д. Б. Глинська