Справа № 591/5098/17
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/5098/17
Провадження № 2-а/591/547/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В,

при секретарі Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2017 року відповідачем його було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 121 КпАП України за те, що він у м. Суми на вул. по вулиці 1-ша Н.р. Стрілка о 23-28 годині керував автомобілем на якому не працювали зовнішні освітлювальні прилади не працювала ліва фара в режимі ближнього світла. Зазначив, що він правил дорожнього руху не порушував: перед початком руху перевірив справність зовнішніх освітлювальних приладів. Зазначив, що можливо лампа вийшов з ладу під час руху, але він цього не бачив, оскільки у нього горіли протитуманні фари. Зазначив, що оскільки інші освітлювальні прилади на автомобілі працювали, окрім того були увімкнені протитуманні фари, то він відповідно до п. 4 ст. 32 Конвенції «Про дорожній рух» мав право керувати автомобілем з непрацюючої лівою фарою в режимі ближнього світла. Окрім того, відповідач порушив вимоги закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та не врахував той факт, що він не створював аварійну обстановку та не міг самостійно виправити дану несправність автомобіля. Окрім того, відповідач не дав можливості йому скористатися його правами. Тому, вважаючи дії інспектора з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними, просить визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач та його представник позов заперечили та зазначили, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху був достовірно встановлений та підтверджується відеозаписом. Окрім того, сам позивач визнав ту обставину, що керував автомобілем з непрацюючої лівою фарою в режимі ближнього світла. Зазначили, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута з дотриманням вимог закону, а тому просять відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 31.4 ПДР - забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.3. Зовнішні світлові прилади:а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;б) порушено регулювання фар;в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами встановлена ч. 1 ст. 121 КпАП України.

Судом встановлено, що 07.09.2017 року о 23-28 годині в м. Суми по вул. 1-ша Н.р. Стрілка позивач рухався в темну пору доби на автомобілі КІА у якого не працювали зовнішні освітлювальні прилади а саме не працювала ліва фара в режимі ближнього світла, чим порушені вимоги п. 31.4 ПДР Правил дорожнього руху України.

Вказаний факт був встановлений відповідачем та підтверджується наданим позивачем фотознімком (а.с. 19), оглянутим в судовому засіданні відеозаписом. Окрім того, дана обставина визнана позивачем.

Посилання позивача на те, що він не міг виявити дану несправність автомобіля та мав право продовжувати рух з включеними протитуманними фарами не заслуговує на увагу.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Відповідно до положень п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Положеннями ст. 32 Віденської Конвенції «Про дорожній рух» визначено що передні протитуманні фари можуть використовуватися замість фар ближнього світла.

Однак, вказаної Конвенцією (ст. 3) визначено, що «а) Договаривающиеся стороны принимают соответствующие меры к тому, чтобы действующие на их территории правила дорожного движения по своему существу соответствовали положенням главы II настоящей Конвенции.

При условии, что эти правила ни в каком отношении не противоречат упомянутым положениям:

ii) эти правила могут содержать положення , не предусмотренные в главе II.»

Стаття 32 розташована у розділі ІІ Конвенції, а положення п. 31.4.3. ПДР України визначають технічні несправності з якими заборонено використання транспортних засобів на території України, що відповідає положенням ст. 3 Конвенції.

Судом встановлено, що постановою відповідача серії БР № 851552 від 07.09.2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за допущені порушення ПДР, що наведені вище, та позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України.

На думку суду, відповідачем під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення та прийнятті рішення допущені порушення вимог закону.

Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема статті 122, 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122, 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 278 КпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол (у випадку його складання) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно із ст. 279 КпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч. 1 ст. 279).

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ч. 2 ст. 279).

За змістом ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Нормами ст. 280 КпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КпАП України), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12).

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В той же час, з оглянутого в ході судового розгляду відеозапису процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що був наданий суду відповідачем, вбачається, що відповідачем наведені вище вимоги закону дотримані не були: відповідач розяснив позивачу права визначені ст. 268 КпАП України фактично після завершення процедури розгляду справи, а саме під час вручення копіє постанови; в ході відібрання усних пояснень від позивача, останні заявив про потребу у правовій допомозі, не зважаючи на це відповідач не забезпечив дотримання прав позивача та продовжив розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КпАП України закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки надані суду докази свідчать про те, що під час провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконані вимоги закону, у звязку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КпАП України, що є підставою для її скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 72, 94, 160-163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову БР № 851552 від 07 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КпАП України.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її повного тексту.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2017 року

Суддя