Справа № 441/1241/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10377/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

за участі - представника відповідача Бігун Х.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області та ОСОБА_2 на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - ОУПФ, ПФУ відповідно) в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії з одночасним зобов'язанням ОУПФ поновити виплату пенсії з 07.10.2009, з урахуванням всіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживала в Україні та отримувала пенсію за віком до 31.01.2002, а після виїзду на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки (США) виплату пенсії їй було припинено. 24.07.2017 через свого представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії (далі - Заява) у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 (далі - Рішення №25-рп/2009), яким було визнано неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону №1058-IV на підставі яких їй було припинено виплату пенсії. Проте відповідачем було відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року у справі №441/1241/17 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ОУПФ щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за віком. Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 25.07.2017 залишено без розгляду за пропуском строку. Зобов'язано відповідача поновити позивачу виплату пенсії за віком починаючи з 25.07.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із судовим рішенням не погодились сторони.

Відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що ним правомірно відмовлено у поновленні виплати пенсії позивачу, оскільки така у встановленому порядку особисто за поновленням не зверталась.

У свою чергу, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Покликається на те, що відновлення порушеного права на поновлення виплати раніше призначеної пенсії виникло у неї саме з прийняттям Рішення №25-рп/2009, а тому поновлення виплати пенсії має здійснюватись з 07.10.2009 без застосування будь-яких строків. Більше того, вказує, що незважаючи на те, що вона проживає за межами України вона все таки має конституційне право користуватися такими ж правами як і інші громадяни України, а обмеження права на соціальний захист, зокрема на пенсію, за ознакою місця проживання є недопустимим та протиправним.

Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та просив про розгляд справи без його участі та участі його довірителя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що дійсно у відповідності до Рішення №25-рп/2009, позивач має право на поновлення виплати призначеної їй пенсії, проте, оскільки нею пропущено строк звернення до адміністративного суду, таке поновлення слід провести з 25.07.2017.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи проте є лише частково вірними з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 01.02.2002 виплату пенсії ОСОБА_2 припинено у зв'язку із виїздом до США.

24.07.2017 представник позивача звернувся до ОУПФ із Заявою про поновлення виплати пенсії у зв'язку з прийняттям Рішення №25-рп/2009, проте в задоволенні такої відповідач відмовив, пославшись на подання такої не особисто пенсіонером (а.с.5-9).

Не погодившись із такими діями ОУПФ, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За приписами ст.21 Основного закону усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Таким чином, право особи на забезпечення її у старості є невідчужуваним і непорушним, гарантується Конституцією України та реалізовано, зокрема, через норми Закону №1058-ІV.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 цього Закону (в редакції до 07.10.2009) встановлювалось, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Реченням другим ст.51 Закону №1058-ІV (в редакції до 07.10.2009) передбачалось, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням №25-рп/2009 положення вищезазначених правових норм Закону №1058-ІV визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, ч.2 ст.73 Закону України «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон №422/96-вр) та резолютивної частини Рішення №25-рп/2009, у разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частинами 2 і 3 ст.67 Закону №422/96-вр передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України разом з окремою думкою суддів Конституційного Суду України протягом наступного робочого дня після їх підписання оприлюднюються на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України і направляються Президенту України, Верховній Раді України та Кабінету Міністрів України.

Рішення і висновки Конституційного Суду України разом з окремою думкою суддів Конституційного Суду України публікуються у «Віснику Конституційного Суду України» та в інших офіційних виданнях України.

Крім того, за правилами ч.2 ст.49 Закону №1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону.

Таким чином, норма вказаної статті пов'язує час поновлення пенсії з настанням обставин для відновлення її виплати, якими у даному випадку є Рішення №25-рп/2009.

Відповідно до останнього, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, проживаючи в США, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Відсутність механізму законодавчого врегулювання порядку виплати пенсій громадянам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору, не може бути підставою для невиконання державною взятих на себе зобов'язань щодо забезпечення права особи на соціальний захист.

Посилання відповідача на подання заяви про поновлення пенсії представником позивача, а не нею особисто як на підставу для відмови у такому поновленні, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у відповідності до положень ч.1 ст.44 Закону №1058-ІV та пунктів 7, 15 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1. заява про призначення (перерахунок) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, що і було вчинено у даному випадку ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 відповідно до нотаріально посвідченої довіреності (а.с.5-8).

Потрібно зазначити, що спори пов'язані з поновленням виплати раніше призначеної пенсії мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права, - статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 11 жовтня 2016 року №21-1447а16.

Судом першої інстанції вірно враховано ті обставини, що позивач пропустила строк звернення до суду без поважних причин, проте невірно визначено період протягом, якого позовні вимоги мають бути залишені без розгляду.

Так, датою звернення до адміністративного суду, потрібно вважати 28.08.2017 (здано на пошту а.с.12), а позовні вимоги нею заявлені з 09.10.2009.

Позивач, не надала доказів того, що нею був пропущений строк для звернення до суду з поважних причин, тому, з огляду на наведене, позовні вимоги за період з 09.10.2009 по 28.02.2017 включно слід залишити без розгляду у відповідності до положень ст.100 КАС. В іншій частині вимог до 23.07.2017 слід відмовити, а виплату раніше призначеної пенсії поновити з 24.07.2017.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про врахування усіх перерахунків та індексації пенсії при поновлення такої, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Таким чином, обов'язковою умовою для задоволення вимог позивача є порушення відповідачем відповідними діями (бездіяльністю) чи рішенням прав та законних інтересів такого позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відтак, враховуючи, що ОУПФ не було поновлено виплату пенсії позивачу без врахування відповідних перерахунків та індексації, підстав вважати, що її право на такі перерахунки та виплати порушене відповідачем у апеляційного суду немає, а такі вимоги ОСОБА_2 потрібно вважати передчасними, у зв'язку із чим такі задоволенню не підлягають.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про підставність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій ОУПФ щодо відмови у поновленні їй виплати раніше призначеної пенсії за віком та зобов'язання поновити таку з 24.07.2017.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційні скарги належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 28 лютого 2017 року включно залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови у поновленні ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії.

Зобов'язати Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком починаючи з 24 липня 2017 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 27 листопада 2017 року.