Справа № 357/6871/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/6871/17 Головуючий у 1-й інстанції: Протасова О.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, у якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1; зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, з видачею відповідного посвідчення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами.

З наявних у справі матеріалів встановлено наступні обставини.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі № 357/14107/16-а, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради прийняти документи ОСОБА_2 для направлення подання до Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи ОСОБА_2 для направлення подання до Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо ОСОБА_2 встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради направити до Київської обласної державної адміністрації подання щодо вирішення питання про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 04 травня 2017 року.

Департамент соціального захисту населення Київської ОДА, розглянувши відповідне подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, направлене на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі № 357/14107/16-а, листом від 31.05.2017 № 05-49-1227 повідомив позивача про відсутність правових підстав для встановлення їй статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Відмова мотивована тим, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє лише на час постійного проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. У зв'язку із цим, за висновком відповідача, починаючи з 01.01.2015 позивач не належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, а його посвідчення серії НОМЕР_1 фактично втратило чинність.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що дії відповідача у розглядуваному випадку не ґрунтуються на вимогах нормативно-правових актів, якими урегульовано спірні відносини.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 11 цього Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 названого Закону передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Так, у адміністративній справі № 357/14107/16-а, рішення суду в якій набрало законної сили, судом встановлено, що позивач є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках, та отримав 2 групу інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням, пов'язаним з впливом шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС.

За правилами частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окрім того, положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, п. 7 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили, як одного з основоположних принципів судочинства.

Матеріалами справи, зокрема копіями посвідчення, довідки до акта огляду МСЕК та експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України, з урахуванням обставин, які встановлені у справі № 357/14107/16-а, безумовно підтверджується, що на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, при цьому позивача визнано інвалідом другої групи внаслідок захворювання пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилався на Закон України від 28.12.2014 № 76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю.

Колегія суддів вважає такий висновок відповідача помилковим, оскільки виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, позаяк наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями.

Абзацом третім пункту 10 цього Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.10 вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Як вбачається зі змісту листа Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 31.05.2017 № 05-49-1227, відповідач жодним чином не заперечує, того, що позивачем були надані усі необхідні документи, передбачені Порядком, а також те, що подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області було оформлене належним чином.

Отже, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції правильно встановлено, що відмова Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації у розгляді заяви позивача на оформлення йому посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, не ґрунтується на вимогах закону.

Як зазначав у своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст виготовлено 27 листопада 2017 року.