Справа № 159/3857/17
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/3857/17
Провадження № 2-а/159/231/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Ковелі Волинської обл. справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:
Позивач 09.10.17 р. звернулась до суду з вказаним вище адміністративним позовом, обґрунтованим тим, що вона є 09.06.60 р. н.. 22.08.147 р. вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 50 р. як дружина військовослужбовця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, отриманого при виконанні службових обов`язків, надавши на вимогу установи всі необхідні документи. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії листом - відмовою відповідача № 11 754/02 21 - 22 від 06.09.17 р.. На думку відповідача, її чоловік - ОСОБА_2 -не належав до військовослужбовців у зв`язку з тим, що в період проходження зборів військовозобов`язані не мають статусу військовослужбовця; для поширення дії абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав немає. З таким рішенням відповідача вона не погоджується, вважає його неправомірним, незаконним, таким, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення з огляду на нижченаведене. Покликаючись на п. 3 абз. 6 розд. XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян., які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначає, що у період перебування її чоловіка на військових зборах (травень - серпень1987 р.), діяв Закон СРСР від 12.07.67 року N 1 950 - VII "Про загальний військовий обов`язок". Відповідно до ст. ст. 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Пр. ВР СРСР від 17.12.80 р. N 3 535 -X) військова служба складалась з дійсної військової служби та служби в запасі ЗС СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменувались військовослужбовцями, а ті, що перебували у запасі, - військовозобов`язаними. Зазначає, що за правилами ст. ст. 7 - 9 цього Закону, військовослужбовці приймали військову присягу на вірність своєму народові, поділялись на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоювалось відповідне військове звання. Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користувались всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, здійснює сьогодні Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії - допризовники, призовники, військовослужбовці, військовозобов`язані, резервісти. Ст. 2 зазначеного вище Закону передбачає слідуючі види військової служби: строкова військова, військова за призовом під час мобілізації на особливий період, військова за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова (навчання курсантів вищих військових навчальних закладів), військова за контрактом та за призивом осіб офіцерського складу. Поклимкаючись на ст. ст. 24, 29 цього ж Закону, зазначає, що посилання відповідача на те, що такий вид військової служби як перебування на військових зборах чинним законодавством не передбачений, є хибним тлумаченням законодавства. Період перебування на військових зборах визначається, як період проходження військової служби, в цей період на них розповсюджується дія чинного законодавства і вони мають такий же статус як і військовослужбовці. Покликаючись на ст. 1 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 3 Закону, ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 4 Постанови КМ України від 12.05.94 р. № 302, Типове Положення про управління праці та соціального захисту населення, зазначає, що дія вищезазначених законів поширюється на військовослужбовців, в т. ч. на військовозобов`язаних, резервістів відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтриманню соціальної стабільності у військовому середовищі (преамбула Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Покликаючись на ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазнача, що заява про призначення пенсії та необхідні документи нею були подані відповідачеві 22.08.17 р.. Покликаючись на Порядок подання та оформлення документів та призначення пенсії № 22 - 1 від 25.11.05 р., зазначає, що нею окрім усіх необхідних документів, було подано ще і посвідчення сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, видане на її ім`я серії НОМЕР_1 від 21.07.14 р., що є чиним, підтверджує її статус дружини загиблого (померлого) військовослужбовця, з 2014 р., що був встановлений Ковельським управлінням праці та соцзахисту населення. Однак, відповідачем всі вищезазначені обставини до уваги взяті не були, хоча згідно з п. 43 Порядку подання та оформлення для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Зазначає, що сумніви відповідача щодо достовірності документів, поданих особою, яка претендує на пенсію, мають бути розумними і обгрунтованими, не можуть базуватись лише на формальних міркуваннях. Окрім цього, до компетенції відповідача не належить встановлення статусу дружини загиблого (померлого) військовослужбовця, що вже їй встановлений. Це функція - виключно територіальних управлінь праці та соцзахисту населення, зокрема, управління праці та соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради, де вона і по даний час я перебуває на обліку як сім`я загиблого військовослужбовця та користується відповідними пільгами та гарантіями, наданими їй державою, що стверджується довідкою № 2 494/1.42 від 03.08.17 р.. Тому вважає відмову відповідача незаконною, такою, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення. Покликаючись на ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, просить позов задовольнити та визнати дії відповідача, що полягають у відмові у призначенні пенсії за віком їй протиправними; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй з 22.08.17 р. пенсію за віком відповідно до абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; стягнути сплачений нею судовий збір з Держбюджету України; постанову звернути до негайного виконання.
Відповідачем 23.10.17 р. подано до суду письмове заперечення проти позову, обгрунтоване тим, що проти позову заперечує у повному обсязі. Зазначає, що 22.08.17 р. позивач, дійсно, звернулась до нього за призначенням пенсії згідно із Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких, інших осіб». Для підтвердження права на призначення пенсії йому було надано наступні документи:
1) копія посвідчення сер. НОМЕР_1 , виданого управлінням праці та соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради 21.07.14 р., пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни;
2) копія свідоцтва про смерть чоловіка - ОСОБА_2 , виданого відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ 16.07.14 р., сер. І - ЕГ № 158 063;
3) копія довідки в/ч 55 064 без вих. номера і дати видачі, виданої ОСОБА_2 у тім, що він, дійсно, з 16.05.87 р. по 08.08.87 р. брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і знаходився у місцевості з підвищеним рівнем радіоактивних речовин і проникаючого випромінення;
4) копія експертного висновку Львівської регіональної МЕК по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру, яким встановлено, що захворювання, що привело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що ОСОБА_2 до дня смерті отримував пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, призначену згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Покликаючись на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", абз. 6 п. 3 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 9 статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначає, що визначено правовий статус військовослужбовців, згідно з яким такими є особи, що проходять військову службу, а військовозобов`язані це особи, які перебувають в запасі. Виділені види військової служби: строкова, військова за контрактом, військова осіб офіцерського складу за призовом та кадрова військова осіб офіцерського складу, а такий вид служби як перебування на військових зборах, законом не передбачена. Виконання військового обов`язку в мирний час полягає у дотриманні порядку і правил військового обліку, проходження зборів, збереженні та вдосконаленні військовозобов`язаними знань, навичок і умінь, необхідних для виконання ними обов`язків військової служби у воєнний час відповідно до військово - облікових чи цивільних спеціальностей. Але в цей період військовозобов`язані не мають статусу військовослужбовця. Тому вважає, що для поширення дії абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на членів сімей осіб, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов`язані, призвані на військові збори і стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або померли внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, підстав немає. Покликаючись на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зазначає, що ним не передбачено призначення пенсій за віком. 30.08.17 р. ним було прийнято рішення відмовити позивачеві у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв`язку з тим, що ним не передбачено призначення пенсій за віком. Позивачеві було також повідомлено, що для призначення дострокової пенсії за віком згідно з абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" також немає підстав, оскільки його дія не поширюється на членів сімей осіб, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов`язані, призвані на військові збори і стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. або померли внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що посилання позивача на Закон СРСР від 12.07.67 р. № 1 950 - VII «Про загальний військовий обов 'язок» є неправомірними, оскільки він втратив чинність. Зазначає, що і Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» не визначає тотожності правових статусів військовослужбовців і військовозобов`язаних, а його ст. 29 вказує на те, що на військовозобов`язаних в період проходження військової служби поширюється дія статутів ЗС України, проте, не вказується, що вони набувають всіх прав і обов`язків, що передбачаються для статусу військовослужбовців. Зазначає, що і посилання на ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до уваги братись не може, оскільки пенсія за віком цим законом не передбачена, і дія положень цього Закону не поширюється на той вид пенсії, на який претендує позивач, так як право на нього передбачається зовсім іншим законодавчим актом - Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ч. 3 ст. 5 якого дія інших нормативно - правових актів може поширюватись на відносини, що виникають між: суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. ГУ ПФ України в порядку контролю перевірило правомірність відмови у призначенні пенсії позивачеві, вказавши своїм листом № 5 555/02 - 38 від 22.09.17 р. про правомірність його відмови. Просить у задоволенні позову відмовити.
Усі особи, які беруть участь у справі, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язковогодержавного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФ України визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».Відповідно до абз. 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 20 ст. 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. п. 12, 13 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 ст. 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абз. 6 та 7 п. 1 ст. 10 зазначеного Закону, а також абз. 8 п. 1 ст. 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок. Відповідно до копії паспорта позивача серії НОМЕР_2 , виданого 12.12.96 р. Ковельським МРВ У МВС України у Волинській області, позивач є 09.06.60 р. н..

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого міськвідділом ЗАГСу м. Ковеля Волинської області 14.06.87 р., тоді ж було укладено шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і подружжю було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідно до копії довідки, виданої в/ч 55 064, ОСОБА_5 , дійсно, з 16.05.87 р. по 08.08.87 р. брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і перебував у місцевості з підвищеним рівнем радіоактивних речовин і проникаючих випромінювань.

Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_2 . Волинської ОДА 20.06.07 р., він мав право на пільги, встановлені законодавством України для постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 кат.).

Як слідує з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 16.07.14 р. відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковелі Волинської обл..

Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого на ім`я позивача 21.07.14 р. управлінням соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Як слідує з копії експертного висновку № 16 455, виданого Львівською регіональною міжвідомчою експертною комісією на засіданні № 13 від 26.08.14 р., остання, розглянувши заяву ОСОБА_1 , надану згідно з Переліком документацію, встановила, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім цього, суд враховує, що, як слідує з копії військового квитка серії НОМЕР_7 , виданого на ім`я ОСОБА_2 29.04.75 р., останній мав основну цивільну спеціальність «Фельдшер».

Згідно з копією листа № 2 494/1.42 від 03.08.17 р., виданого управлінням соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області, позивач за станом на 02.08.17 р. перебувала на обліку у ЄДАРП як вдова загиблого (померлого) ветерана війни.

Суд враховує, що таке посвідчення є чинним і сторонами не оспореним.

Відповідно до копій заяв позивача від 22.08.17 р., поданих відповідачеві тоді ж, позивач просила призначити їй пенсію: за віком за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; як дружині померлого військовослужбовця, яка у повторний шлюб не вступала.

Відповідно до копії розписки повідомлення від 22.08.17 р., позивач надала відповідачеві зазначені у ній документи і будь - яких вимог чи пропозицій позивачеві по наданню додаткових чи уточнюючих документів, відповідач не пред`являв (не зазначав).

Однак, як слідує з копії повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 06.09.17 р., відповідачем було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії без обґрунтування та покликання на ту чи іншу норма права.

Як вбачається з копії листа відповідача № 11 754/02 - 21 22 від 06.09.17 р., копії рішення комісії відповідача для розгляду питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 43 від 30.08.17 р., останній не заперечує, що позивач, дійсно, 22.08.17 р. звернулась до нього із заявою про призначення пенсії за віком дострокової пенсії за віком за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Підставою відмови зазначено те, що цим Законом не передбачено пенсій за віком. Зазначено, що абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено призначення до строкової пенсії за віком жінкам після досягнення 50 р., якщо вони мають не менше 20 р. страхового стажу, не взяли повторного шлюбу після загибелі (смерті) військовослужбовця, однак, за наданими позивачем документами зроблено висновок, що її чоловік не належить до такої категорії, осіб, яка зазначена у абз. 6 п. 3 розд. XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підстав для поширення на неї як члена сім`ї положень абз. 6 п. 3 розд XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає.

У ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначає основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

У період перебування чоловіка позивача на військових зборах діяв Закон СРСР від 12.07.67 р. N 1950 - VII "Про загальний військовий обов`язок".

Відповідно до ст. ст. 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії ВР СРСР від 17.12.80 р. N 3535 -X) військова служба складалась з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменувались військовослужбовцями, а ті, що перебували у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами ст. ст. 7 - 9 цього Закону військовослужбовці приймали військову присягу на вірність своєму народові, поділялись на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоювалось відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користувались всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.92 р. N 2232 - XII "Про військовий обов`язок і військову службу", що набрав чинності з 12.05.92 р., тобто, до надання чоловікові позивача статуту постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС та його смерті.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 цього Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.91 р. N 1934 XII, що набрав чинності тоді ж, тобто, до смерті чоловіка позивача, до набуття нею статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, захворювання якого, що призвело до смерті, було пов`язане з виконанням обов`язку військовї служби, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників ЗС України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Суд вважає, що Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (п. 3 п. 1 ст. 3 цього Закону).

Суд приходить до переконання, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходили збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у т. ч. за Законом України «Про військовий обов`язок», що втратив чинність на даний час, у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Можливість отримання пільги, передбаченої абз. 6 п. 3 Прикінцевих положень

Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем як дружиною, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після військових зборів, але від такого захворювання, що призвело до смерті, що було пов`язане з виконанням обов`язку служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС? законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою.

Питання про недостатність достатнього страхового стажу позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії до відповідача, не стало причиною чи однією з причин відмови.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Відповідно до положень п. в ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є інвалідами. При цьому, зазначено, що відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абз. 1 цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.22 р..

Як слідує зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абз. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 р. н. і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

З вищенаведеного вбачається, що позивач на час звернення із заявою до відповідача досягла 57 - річного віку, має необхідний стаж та належить до категорії осіб, які мають право на вищевказане пільгове забезпечення.

А тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити повністю та, для найповнішого захисту прав особи, визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові у задоволенні заяви позивача з тієї підстави, що її чоловік - ОСОБА_2 , не належить до категорії осіб, які загинули при виконанні службових обов`язків, та не мав статусу військовослужбовця і не належав до осіб, на яких поширюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені Законом України для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей. Слід зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачеві пільгову пенсію, так як на час звернення до відповідача із відповідною заявою позивач досягла необхідного віку. Для повноти захисту прав позивача суд вважає за доцільне скасувати рішення згаданої вище комісії відповідача № 43 від 30.08.17 р. як незаконне з наведених вище підстав невірного висновку щодо статусу чоловіка позивача та права позивача.

Однак, вимога позивача про стягнення на її користь судових витрат до задоволення не підлягає з огляду на положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.

ст. 159 163, 10, 11, 87, 94, 128, 162, 171 КАС України, ст. 26, абз. 6 п. 3 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, що полягають у відмові ОСОБА_1 у призначенні останній пенсії за віком після досягнення 50 ти річного віку як дружині військовослужбовця, який загинув (помер) при виконанні обов`язків військової служби з тієї підстави, що чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 не належить до категорії осіб, які загинули при виконанні службових обов`язків, та не мав статусу військовослужбовця і не належав до осіб, на яких поширюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені Законом України для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, як про це зазначено Ковельським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у листі № 11 754/02 21 22 від 06.09.17 р., адресованому ОСОБА_1 на заяву останньої від 22.08.17 р..
Рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 43 від 30.08.17 р. Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, скасувати як незаконне.

Зобов`язати Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити з 22.08.17 р. та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Постанова може бути оскаржена через Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. до Львівського Апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк