Справа № 219/11328/17
Суддя: Давидовська Т. В.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/219/1257/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: 1) Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, 2) ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради,

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1С.) звернувся з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Фонд) неправомірними та зобовязати Фонд здійснити нарахування та виплату належної йому пенсії з 01 березня 2017 року.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що він є пенсіонером за віком і перебуває на обліку у Фонді та згідно довідки № від 03 листопада 2015 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: м. Бахмут, вул.Чапаєва, 20. Стверджує, що з 01 березня 2017 року йому не виплачується пенсія, а Фонд без належних правових підстав не здійснив йому нарахування та виплату пенсії у звязку з відсутністю підтвердження проживання за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Зазначені дії Фонду, на думку позивача, є протиправними як такі, що суперечать Конституції України та Законам України.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі та ухвалою від 07 листопада 2017 року, у звязку неможливістю ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, справу призначено до судового розгляду та залучено до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (далі ОСОБА_2).

Позивач у судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до заяви просив розглядати справу без його участі. Оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі позивача.

Представник Фонду у судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до заяви просив розглядати справу без її участи та письмових запереченнях просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідач зазначив, що виплата пенсії була призупинена з 01 березня 2017 року з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 та деякими іншими і до теперішнього часу позивач із заявою про поновлення пенсії не звертався. З огляду на зазначене Фонд вважає, що діяв у відповідності до законодавства та правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Представник ОСОБА_2 у судове засідання 27 листопада 2017 року, не зявився, поважних причин неявки не сповістив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом вручення судових повісток, надав витребуваних ухвалою суду документів, а саме: рішення начальника ОСОБА_2 від 14 липня 2017 року (а.с. 30).

За приписами ст. 71, 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, представлені сторонами документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України, пенсіонером та перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України у м. Бахмут Донецької області згідно довідки № від 03 листопада 2015 року.

За заявою ОСОБА_1 пенсійна справа взята на облік у Фонді та виплачувалась пенсія щомісяця в період 01 березня 2017 року.

Рішенням начальника ОСОБА_2 від 17 серпня 2017 року на підставі ч.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», з внесеними змінами, дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 у звязку з тим, що тимчасово переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на отримання пенсії є обєктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа Європейського суду з прав людини «Мюллер проти Австрії», 1975 рік) та повязане з правом мирно володіти своїм майном.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із ст. 47 Закон № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закон № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що відмова у нарахуванні та виплаті, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення. У випадку прийняття рішення про припинення - лише з підстав визначених ст.49 Закону № 1058.

Судом установлено, що відповідне рішення Фондом як пенсійним органом щодо відмови у нарахуванні та виплаті або припинення виплати ОСОБА_1 пенсії не приймалося, що не заперечувалось відповідачем.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, яким є управління та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України. Порушення одночасно норм Закону № 1058-IV щодо не визначення підстави припинення виплати пенсії передбаченої у ньому та способу реалізації владних управлінських функцій, а саме, припинення виплати пенсії без прийняття рішення є грубим порушенням права пенсіонера на пенсійне забезпечення.

В обґрунтування заперечень відповідач посилається на ті обставини, що з метою забезпечення контролю за дотриманням норм законодавства при взятті на облік та виплаті пенсій внутрішньо переміщеним особам з урахуванням вимог порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 тощо, призначення та поновлення пенсій особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, здійснюється тільки після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про взятих на облік осіб, між органами соціального захисту населення та управліннями Пенсійного фонду.

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07 листопада 2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

За приписами ч.3 ст.12 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості . Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Рішенням начальника ОСОБА_2 від 14 липня 2017 року на підставі ч.5 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 скасовано оскільки тимчасово переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Незважаючи на те, що згідно положень ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, будь-яких належних та допустимих доказів ОСОБА_2 в обґрунтування правомірності прийняття рішення про скасування довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи позивача не надано, тому суд за приписами ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються , зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. При цьому повноваженнями приймати закони наділена лише Верховна Рада України (ст.91 Конституції України). Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст.8 Конституції України).

Конституційне поняття «закон України» не підлягає розширеному тлумаченню, це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Водночас, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено законами.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення територіальними органами Пенсійного фонду не сумісне з дотриманням вимог чинного Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Особливу увагу слід звернути на те, що у преамбулі до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відтак, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на вищенаведене, дії Фонду щодо припинення виплати позивачу пенсії 01 березня 2017 року не відповідають вимогам законодавства та принципу верховенства права і є протиправними. Відтак, із застосуванням положень ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає вимоги про зобовязання поновити нарахування та виплату належної позивачу пенсії з 01 березня 2017 року є цілком правомірними, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог шляхом скасування рішення начальника ОСОБА_2 від 17 серпня 2017 року, яким скасовано на підставі ч.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, як такого що прийняте не на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений законами України, без застосування принципів добросовісності та розсудливості і іншого ОСОБА_2 не доведено.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

З огляду на викладене та керуючись статтями 11, 17-18, 158-163, 267 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати рішення начальника ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 17 серпня 2017 року в тій частині, якою скасовано на підставі ч.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1.

Визнати неправомірними дії Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 належної йому пенсії з 01 березня 2017 року.

Зобовязати Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області з 01 березня 2017 року поновити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів від дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Т.В. Давидовська