Справа № 204/2943/17(2-а/204/140/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2017 рокусправа № 204/2943/17(2-а/204/140/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2017 року

у адміністративній справі № 204/2943/17(2-а/204/140/17) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного ронду України в м.Дніпро, та третьої особи - управління праці та соціального захисту населення Чечелівської і Красногвардійської районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2017 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління ПФУ в м.Дніпрі про

протиправність припинення з 1 березня 2016 року виплати пенсії та невиплаті пенсійних виплат з 1 березня 2016 року по 31 січня 2017 року, а також про зобов'язання відповідача здійснити виплату належної пенсії за весь минулий час, а саме з моменту припинення її виплати, тобто з 1 березня 2016 року по 31 січня 2017 року.

Зазначена ухвала оскаржена позивачкою по справі з підстав порушення норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права, що у сукупності призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, яке просить скасувати, та повернути матеріали її адміністративного позову до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі і розгляду її по суті.

В письмових запереченнях та відзиві на апеляційну скаргу позивачки, відповідачі вказують на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та просять залишити її без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивачки та заперечення на неї, перевіривши обставини заявлених позивачкою вимог до Правобережного об'єднаного управління ПФУ в м.Дніпрі, а також оцінивши висновки суду першої інстанції, які слугувати підставою для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, судова колегія визнає постановлену у цій справі 18 травня 2017 року ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з грубим порушенням норм процесуального права та без врахування конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення в період з 1 березня 2016 року по 31 січня 2017 року, що і є предметом спору у цій справі.

Вирішуючи спір у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що спірні у цій справі правовідносини виникли 01.03.2016 року, і ОСОБА_1 було відомо про невиплату їй пенсії, оскільки вона не отримувала пенсійні виплати майже рік, але позов до суду у цій справі ОСОБА_1 подала після закінчення встановленого ст.99 КАСУ шестимісячного строку, просивши суд визнати причину пропуску нею строку поважною, але не заявляючи при цьому клопотання про поновлення цього строку, що на думку суду є підставою для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду відповідно до вимог ст.100 КАСУ, оскільки на підставі позовної заяви та доданої до неї матеріалів, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції, та вважає їх помилковими і такими, що не відповідають приписам процесуальних та матеріальних норм права, а наведені в письмових запереченнях та у відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідачів дискримінаційними за ознаками соціального статусу позивачки, як пенсіонера, та виду її доходу (пенсія), що є порушенням гарантованих конституцією України пенсійних прав позивачки, та статті 14 Конвенції і положень частин першої і другої статті 24 Конституції України, якими гарантовано державою рівні права на захист прав і свобод у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці по справі призначено та виплачується пенсію за віком призначена довічно з лютого 2009 року, що підтверджується пенсійним посвідчення (а.с.14) та не спростовується відповідачами. З 01.08.2014 року будучи зареєстрованою за місцем перебування у м.Дніпрі як внутрішньо переміщена особа у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на Сході України, та перебуваючи у зв'язку з цим на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Чечелівської (Красногвардійської) районній раді у м.Дніпрі і в Правобережному об'єднаному УПФУ в м.Дніпрі, позивачка отримувала пенсійні виплати в безготівковій формі на відкритій в АТ «Ощадбанк» разом з адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам на проживання (а.с.15, 20). Виплата пенсії позивачці було припинено пенсійним органом з 01.03.2016 року внаслідок внесення УПСЗН Чечелівської (Красногвардійської) районній раді у м.Дніпрі до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформації про зняття позивачки з обліку як внутрішньо переміщеної особи, хоча термін дії виданої позивачці довідки тривав до 11.11.2015 року (а.с.12) . Позивачка дізнавшись про не виплату їй пенсії 07.02.2017 року звернулася до пенсійного органу, і на підставі рішення Комісії виплата пенсії була поновлена з лютого 2017 року, але одночасно було відмовлено позивачці у виплаті їй пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.01.2017 р. Про причини та підстави виплати пенсії з 01.03.2016 р. позивачка дізналася лише після отримання листа відповідача від 24.04.2017 року № 1971/03/18 (а.с.19), за змістом якого також можливо зрозуміти, що відсутність підстав для виплати пенсії позивачці за період з 01.03.2016 по 31.01.2017 р. пенсійний орган мотивує приписами постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 р., якою врегульовано питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Описаним в попередньому абзаці обставинам, суд першої інстанції не надав належної оцінки, зокрема, не врахував, що пенсія позивачці призначена довічно і визначених ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у пенсійного органу в даному спірному випадку - не було.

Судова колегія визнає безпідставними та надуманими посилання суду першої інстанції про те, що позивачка повинна була дізнатися про припинення виплати їй пенсії ще у березні 2016 року, оскільки грошові кошти пенсійних виплат надходили в безготівковій формі на відкритій в АТ «Ощадбанк» рахунок позивачки, а чинним законодавством остання не зобов'язується щомісячно перевіряти своєчасність та повноту нарахування їх і виплати пенсійним органом сум пенсії, також як і не зобов'язується щомісячно знімати зі свого рахунку в банку грошові кошти. За вказаних обставин, суд першої інстанції як мінімум повинен був брати до уваги дату звернення позивачки до пенсійного органу у зв'язку з порушенням її прав на пенсійне забезпечення, якою є 07.02.2017 року, або дату отримання позивачкою листа відповідача від 24.04.2017 року № 1971/03/18 з роз'яснення підстав припинення виплати пенсії з 01.03.2016 року.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 99 КАС України, якою визначено загальне правило початку перебігу обчислення 6-місячного строку для звернення особи до адміністративного суду за захистом прав з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про обчислення такого строку з 01.03.2016 року, та акцентує увагу на тому, що в даному спірному випадку позивачкою не пропущено строк звернення до суду за захистом свої пенсійних прав, допущених пенсійним органом при припинені виплати пенсії з 01.03.2016 р., та відмови

виплата призначеної пенсії за період з 01.03.206 р. по 31.01.2017 р.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги у даному випадку, що ініційований позивачкою спір у цій справі пов'язаний про невиплатою пенсійним органом вже нарахованих сум пенсійного забезпечення ОСОБА_1, які є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства, і відповідно строк звернення до адміністративного суду за відновленням порушених пенсійних прав може обмежуватися лише спеціальною нормою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, що не суперечить положенням частини першої статті 99 КАС України, яка не виключає можливості розгляду спорів у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час поза межами шестимісячного строку. Така правова позиція наведена Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 21-1249а16 (ЄДРСР 58275228) в якій наголошено, що при розгляді даної категорії справ слід застосовувати положення спеціальних норм.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки на стадії відкриття провадження у цій справі не було об'єктивної можливості встановити та дійти висновку чи є вина пенсійного органу у не нарахуванні чи у невиплаті позивачці в період з 01.03.2016 р по 31.01.2017 р. сум пенсії, і чи є такі дії органу ПФУ та їх наслідки з урахуванням вимог Закону № 1058-IV вважати проявом порушення відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в судовому захисті пенсійних прав позивачки та для залишення своєю ухвалою позовної заяви без розгляду з підстав пропущення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи та прийнято ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду з порушенням норм процесуального права, що, в свою чергу, зумовлює необхідність скасування ухвали про залишення позовної заяви без розгляду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 199, 204, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2017 року - скасувати та повернути матеріали для вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду справи по суті

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, бо не перешкоджає подальшому провадженню у цій справі.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов