Справа № 826/5087/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5087/17 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Епель О.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Цюпка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києв, в якому просив:

скасувати наказ Головного управління МВС України в м. Києві від 23.03.2017 № 15 о/с згідно якого ОСОБА_2 звільнено зі служби в міліції з 06.11.2015;

зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві поновити ОСОБА_2 на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві;

зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві після поновлення звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації);

зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 23.03.2017 №15 о/с про звільнення ОСОБА_2 зі служби в міліції з 06.11.2015;

поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві;

зобов'язано Головне управління МВС України в місті Києві виплатити ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22 243 грн. 32 коп. (двадцять дві тисячі двісті сорок три гривні 32 копійки).

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що звільняючи позивача, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, зобов'язати Головне управління МВС України в м. Києві після поновлення звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району місту) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не захищено належним чином прав позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06 листопада 2015 року позивачем було подано рапорт про звільнення згідно з п. п. 64 «з» (а.с. 9).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06.11.2015 №1017 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено у запас з посади начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) (а.с. 10).

Позивач оскаржив зазначений наказ відповідача в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2017 у справі №826/25892/15 позов ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06.11.2015 №1017 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_2;

поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговуванням центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління МВС у місті Києві;

зобов'язано Головне управління МВС у місті Києві виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаної вище постанови, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 17.03.2017 №14 о/с «Щодо особового складу» ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві (а.с. 11).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 23.03.2017 №15 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з 06.11.2015 у запас з посади начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів).

Вважаючи зазначений наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність зазначеного наказу відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно п. 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» - цей закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Пунтом 5 визначено, що втратив чинність Закон України «Про моліцію».

Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9-11 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень даного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований у газеті «Голос України» (№ 141-142) від 06.08.2015.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що дня його опублікування Закону України «Про Національну поліцію» всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе звільнення через скорочення штатів, при цьому у зв'язку зі створенням Національної поліції законодавством передбачено право працівників міліції бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Отже, звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу відповідача.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Головне управління МВС України в місті Києві після поновлення звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації), з огляду на таке.

Так, зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Оскільки позивач поновлений на посаді наказом відповідача від 17.03.2017 №14 о/с на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2017 у справі №826/25892/15, а звільнений наказом від 23.03.2017 № 15 о/с з 06.11.2015, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного наказу відповідача, при цьому позовні вимоги про зобов'язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві звільнити його є передчасними, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 27 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді А.Ю. Кучма

О.В.Епель