Справа № 335/8257/17(2-а/335/384/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
23 листопада 2017 року справа № 335/8257/17(2-а/335/384/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.
суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2017 року по справі № 335/8257/17 (2-а/335/384/2017) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплати пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 1763-ІV та пункту «в» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1763-ІV та пункту «в» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, починаючи з 01.01.2016 року та сплатити відповідну заборгованість.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа: Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 01.01.2016 року та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у позивача відсутня календарна вислуга у розмірі 20 років, а тому останній не має права на призначення пенсії. Посилання суду першої інстанції на редакцію п.п. 11 п. 1 ст. 1 Закону України № 1763-ІV, яка діяла до 01.10.2011 року, де передбачено умовою призначення пенсії наявність календарної вислуги в розмірі 15 років, є безпідставними, оскільки на дану дату у позивача не було передбаченого віку 45 років.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в період з 01.08.1988 року по 02.12.2005 року проходив військову службу в лавах СРСР та Збройних Сил України.

Наказом від 10.11.2005 року № 489 позивача було звільнено з військової служби у запас за п.п. «г» п. 63 (за скороченням штатів).

Позивач на день звільнення (02.12.2005 року) мав вислугу років 17 років 4 місяці 1 день, що сторонами не заперечується.

12.12.2016 року після досягнення 45-річного віку ОСОБА_1 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просив призначити з 01.10.2015 року у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 19.07.2002 року.

Листом від 22.12.2016 року № 1078/Д-9 пенсійний орган повідомив позивача, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років подаються до Головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи міністерств (відомств), з яких звільнені військовослужбовці, на яких також покладено і функції підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України усіх необхідних для призначення пенсії документів, та повідомлено, що в даному випадку таким органом є Запорізький обласний військовий комісаріат (а.с.11).

13.12.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ у редакції від 04.07.2002 року.

Листом від 15.01.2016 року № 856/С ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» (в редакції із змінами, внесеними Законом № 3668-VІ від 08.07.2011 року) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років, пенсія обчислюється в розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення, в той же час, позивач має 17 років вислуги та 45 років останньому виповнилось 24 жовтня 2015 року, а тому ОСОБА_1 права на призначення пенсії по лінії Міністерства оборони України не має.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документів, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до п. в ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб у редакції від 04.07.2002 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до п. в ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб у редакції від 04.07.2002 року.

Листом від 26.06.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року ними було направлено до ГУ ПФУ України в Запорізькій області матеріали для призначення пенсії за вислугу років.

Проте, відповідач 16.06.2017 року вказані документи повернув без реалізації, із відмовою в призначенні пенсії.

З листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 16.06.2017 року № 7070/03 вбачається, що відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та повідомлено, що пункт «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року відсутній. Зазначений пункт було внесено до ст. 12 Законом України від 04.04.2006 року № 3951-VІ.

Визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідає умовам для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 11 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (в редакції станом на час звільнення позивача зі служби) право на пенсію за вислугу років мають: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», що набрав чинності 29.04.2006 року, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачає, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно з пунктом 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення. Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 1 січня 2004 року.

Пунктом 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Так, Верховний Суд України у постановах від 06 лютого 2012 року (справа № 21-322а11) та від 01 липня 2014 року (справа № 21-244а14), вирішуючи питання про застосування Закону № 1763-IV у часі, виходив із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення № 5-рп/2002)).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5-рп/2002).

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Також у цьому ж Рішенні зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, положень пункту 11 ст. 1 Закону № 1763-IV, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

При цьому складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Таким чином, оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення ОСОБА_1 , то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що на час виникнення права на призначення позивачу пенсії на підставі пункту б) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у 2003 році) в редакції до внесення змін згідно із Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, тобто до досягнення 45-річного віку, але лише при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності інших обов`язкових умов. При цьому позивач на час звільнення із Збройних Сил України звільнений з військової служби з набуттям права на пенсію за вислугу років.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції до внесення змін згідно із Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», що не містять обов`язкової умови щодо необхідності досягнення військовослужбовцями на день звільнення зі служби 45-річного віку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо призначенні пенсії згідно пункту б) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язання відповідача призначити пенсію відповідно до пункту б) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 6 лютого 2012 року (справа № 21-322а11), від 01 липня 2014 року (справа № 21-244а14), від 10 лютого 2015 року (справа № 21-630а14).

Вирішуючи питання щодо дати, з якої має бути здійснений відповідний перерахунок пенсії, і на що не звернув увагу суд першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вчинено дії щодо призначення йому пенсії за вислугою років у відповідності до приписів чинного законодавства, а саме подано відповідну заяву до Запорізького обласного військового комісаріату з огляду на особливості призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ, лише 13.12.2016 року, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню саме із вказаної дати, а відповідно в задоволенні позову за період з 01.01.2016 року по 12.12.2016 року включно слід відмовити з огляду на відсутність факту звернення за призначенням пенсії.

Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не врахував того, що Довідкою про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір", доданої до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір", визначено якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова суду першої інстанції також підлягає скасуванню і в частині питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2017 року по справі № 335/8257/17 (2-а/335/384/2017) скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 13.12.2016 року та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України та у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко