Справа № 805/2925/17-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року справа № 805/2925/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання - Куленко О.Д., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 805/2925/17-а за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області (далі Управління, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9143-13 від 02.06.2017, в обґрунтування якого зазначив, що податковим органом неправомірно було прийнято податкове повідомлення-рішення про зобовязання сплатити орендну плату з фізичних осіб, без урахування всіх обставин, а саме оренда плата нарахована на 1/5 частку земельної ділянки без урахування частки, що знаходиться у володінні та користуванні позивача, а також безпідставно та незаконно було сформовано податкове повідомлення-рішення не за календарний рік, а за період 2016-2017 роки, тобто поза межами строків, встановлених Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідачем надано заперечення на адміністративний позов, які мотивовано тим, що позивачу було нараховано суму податкового зобовязання з орендної плати за землю у відповідності до норм податкового законодавства та з урахування пропорційності, а саме: за 2016 рік у сумі 61 844,20 грн.; за 2017 рік у сумі 65 554,85 грн., отже, спірне податкове повідомлення рішення є правомірним.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 805/2925/17-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постанова мотивована тим, що податковим органом було нараховано орендну плату ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частки за земельну ділянку загальною площею 0,3735 га, тобто з урахування пропорційної частки, що знаходиться у його користуванні, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як того вимагає п. 4.3 Договору оренди земельної ділянки та п. 286.6 ст. 286 ПК України. Отже, суд першої інстанції вважав, що податковим органом правомірно нараховано податкове зобов'язання зі сплати за землю. Крім того, зазначено, що не вбачається порушень з боку відповідача при визначені суми податкового зобовязання з орендної плати за 2016-2017 року. Також, податковим законодавством не визначено, що податкове повідомлення-рішення формується окремо за кожним податковим періодом.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час винесення 2 червня 2017 року податкового повідомлення-рішення № 9143-13, яким визначено суму податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 127399,05 грн., податковим органом було розраховано суму за 1/5 частку земельної ділянки, а не за частку, яка знаходиться у користуванні позивача.

Крім того, апелянт вважає, що контролюючий орган, перевищуючи свої повноваження, виніс одне оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.06.2017 № 9143-13 за період 2016-2017 року тобто, поза межами строків, встановлених ПК України.

Також, апелянтом зазначено, що ОСОБА_4 є субєктом підприємницької діяльності, був зареєстрований та здійснював свою господарську діяльність на території м. Маріуполь Донецької області у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, земельна ділянка також розташована у м. Маріуполі, період проведення антитерористичної операції триває, пільги, встановлені ст. 6 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII) поширюються на нього, як на платника земельного податку.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечувала представник відповідача.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

10 жовтня 2007 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28; ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28; ОСОБА_4 право власності на 1/8 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28; ОСОБА_7 право власності на 1/8 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28; ОСОБА_8 право власності на 1/4 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28.

02 лютого 2010 року укладено договір оренди земельної ділянки між орендодавцем Маріупольською міською радою та орендарями ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, предметом якого є приймання в строкове платне користування земельної ділянки, яка знаходиться по вулиці Енгельса, 28 в Жовтневому районі міста Маріуполя площею 0,3735 га.

Договір укладено терміном на 10 років (п.3.1).

Орендна плата за землю (платіж) згідно вищезазначених рішень сплачується орендарями пропорційно у грошовій формі у розмірі 4% від грошової оцінки земельної ділянки (за рік) (п.4.3).

При цьому в договорі не зазначаються конкретні частки всіх співвласників, пропорційно яких вони повинні сплачувати орендну плату. В той же час, представник позивача в суді апеляційної інстанції стверджувала, що ухвала суду надавалась до орендодавця і була підставою для укладення цього договору оренди.

20.05.2011 між тими з сторонами укладено Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15.02.2010, в якому внесено зміні до п.4.3,відповідно до якого з 29.03.2011 орендна плата сплачується у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки на рік.

Грошова оцінка на момент укладання договору становила 1541,87 грн./кв.м.

02.06.2017 Управлінням винесене податкове повідомлення-рішення № 9143-13, яким згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та п. 286.5 ст. 286 ПК України визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016-2017 роки у сумі 127 399,05 грн.

Як вбачається з податкового повідомлення-рішення, орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 61 844,20 грн. та 2017 роки у сумі 65 543,85 грн., розрахована на 0,0747 га, а саме 1/5 частки від загальної площі 0,3735 кв.м.

На підставі викладених обставин, враховуючи кількість власників обєкту нерухомості (5), судом першої інстанції зроблений такий висновок, що податковим органом правомірно нараховано податкове зобов'язання зі сплати за землю.

Крім того, з боку відповідача не вбачається порушень при визначені суми податкового зобовязання з орендної плати за 2016-2017 року. Також, податковим законодавством не визначено, що податкове повідомлення-рішення формується окремо за кожним податковим періодом.

Однак, колегія суддів з таким висновком погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Спірним питанням даного позову є правомірність винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно зі ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

З контексту наведених вище норм вбачається, що фізична особа сплачує до бюджету орендну плату з урахуванням пропорційної частки, що знаходиться у її користуванні згідно нарахувань контролюючого органу та на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 нарахована орендна плата за землю площею 0,0747 га., тобто без урахування пропорційної частки, що знаходиться у його користуванні.

Так, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя 10 жовтня 2007 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частку двоповерхового нежитлового приміщення (магазин) літера А-2, загальною площею 3905,7 кв.м, розташованого за адресою м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28.

З розрахунку земельного податку (а.с. 12), доданого до податкового повідомлення-рішення, та з заперечень на адміністративний позов (а.с. 39-41) вбачається, що орендну плату з фізичних осіб за період з 2016-2017 роки за земельну ділянку розраховано податковим органом за 1/5 частину від загальної площі земельної ділянки, а не з урахуванням пропорційної частки, що знаходиться у користуванні позивача (1/8).

У звязку з вищевикладеними обставинами, колегія суддів підтримує доводи апелянта, що під час винесення податкового повідомлення-рішення № 9143-13 від 02.06.2017, яким визначено суму податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 127399,05 грн., податковим органом було розраховано суму 1/5 частку земельної ділянки, а не за частку, яка знаходиться у користуванні позивача.

У звязку з тим, що Маріупольською міською радою грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.07.2016 не переглядалася з 2011 року, та відповідно до вимог п. 289.2 ст. 289 ПК України, грошова оцінка за 2016 рік розраховується як грошова оцінка земельної ділянки за 2011 рік, збільшена на коефіцієнт індексації відповідно за 2012, 2013, 2014 та 2015 роки.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 № 6-28-0.22-442/2-17, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно ввід дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становить: 2012 рік 1,0, 2013 рік 1,0, 2014 рік 1,249, 2015 рік 1,433.

У 2016 році нормативна грошова оцінка земель населених пунктів, яка проведена за вихідними даними на 2011 рік, підлягає індексації на коефіцієнт 1,2541, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2012 рік 1,0; 2013 рік 1,0; 2014 рік 1,249; 2015 рік 1,433.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, грошова оцінка земельної ділянки на 2016 рік розраховується як:

1541,87 грн./кв. м.*1*1*1,249*1,433=2759,67 грн./кв. м., де

1541,7 грн./кв. м. грошова оцінка земельної ділянки на 2011 рік за кв. м.

1 коефіцієнт індексації на 2012 та 2013 роки

1,249 коефіцієнт індексації на 2014 рік

1,433 - коефіцієнт індексації на 2015 рік

Тобто, сума орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік по вул. Енгельса, 28 розраховується наступним чином:

3735 кв.м. * 2759,67 грн./кв. м. * 3 % = 309 221,02 грн. за рік, де:

3735 кв.м. площа земельної ділянки по вул. Енгельса, б. 28 у квадратних метрах,

2759,67 грн./кв.м. грошова оцінка земельної ділянки на 2016 рік за кв.м.,

3% - ставка орендної плати відповідно до умов договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, відповідно до приписів п. 286.6 ст. 286 ПК України, враховуючи частку ОСОБА_4 (1/8) у праві власності на вказану будівлю, сума орендної плати з позивача за 2016 рік складає: 309 221,02 грн. : 8 = 38 652,63 грн.

У 2017 році нормативна грошова оцінка земель населених пунктів, яка проведена за вихідними даними на 2011 рік, підлягає індексації на коефіцієнт 1,3293, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2012 рік 1,0; 2013 1,0; 2014 1,249; 2015 1,433; 2016 1,06.

Виходячи з вищезазначеного, грошова оцінка земельної ділянки на 2017 рік розраховується як:

1541,87 грн./кв.м. *1*1*1,249*1,433*1,06=2925,25 грн./кв.м., де:

1541,7 грн./кв. м. грошова оцінка земельної ділянки на 2011 рік за кв. м.

1 коефіцієнт індексації на 2012 та 2013 роки

1,249 коефіцієнт індексації на 2014 рік

1,433 - коефіцієнт індексації на 2015 рік

1,06 коефіцієнт індексації на 2016 рік

Тобто, сума орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік по вул. Енгельса, буд. 28 розраховується наступним чином:

3735 кв.м. * 2925,25 грн./кв.м. * 3% = 327774,26 грн. за рік, де:

3735 кв.м. площа земельної ділянки по вул. Енгельса, б. 28 у квадратних метрах,

2925,25 грн./кв.м. грошова оцінка земельної ділянки на 2017 рік за кв.м.,

3% - ставка орендної плати відповідно до умов договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, відповідно до приписів п. 286.6 ст. 286 ПК України, враховуючи частку ОСОБА_4 (1/8) у праві власності на вказану будівлю, сума орендної плати з позивача за 2017 рік складає: 327774,26 : 8 = 40 971,78 грн.

Тобто, загальна сума орендної плати з ОСОБА_4 за період за 2016-2017 роки складає 79 624,41 грн. (38 652,63 грн. + 40 971,78 грн.).

Таким чином, колегія суддів дійшла до такого висновку, що податкове повідомлення-рішення № 9143-13 від 02.06.2017, яким визначено суму податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 127 399,05 грн. підлягає частковому скасуванню на суму 47 774,64 грн. (127 399,05 грн. - 79 624,41 грн.).

При цьому колегія суддів не вважає інші доводи апеляційної скарги обґрунтованими, з огляду на наступне.

Щодо визначення податковим органом податкового зобовязання за 2016-2017 роки суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на зазначене вбачається, що податковим законодавством не обмежено контролюючий орган при здійсненні нарахування податкового зобовязання лише календарним роком, та визначено, що контролюючий орган має право визначити суму грошового зобовязання не пізніше 1095 дня за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання.

Тобто, в даному випадку не вбачається порушень з боку відповідача при визначені суми податкового зобовязання з орендної плати за 2016-2017 року, крім того, податковим законодавством не визначено, що податкове повідомлення-рішення формується окремо за кожним податковим періодом.

Крім того, для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон 1669-VII.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_8 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з абз.2 ст. 1 Закону № 1669-VII, територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_8 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належало і м. Маріуполь Донецької області.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній з 02.09.2014 по 07.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Отже, платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, від сплати орендної плати за землю з юридичних осіб з 14 квітня 2014 року.

Також, Законом України від 17.05.2016 № 1365-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону № 1669-VII, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: «Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Отже, статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Маріуполь Донецької області в них не зазначений.

З аналізу наведеного вбачається, що у період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року вказані вище субєкти господарювання в силу статті 6 Закону № 1669-VII були звільнені від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

В той же час, ОСОБА_4 ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надавав взагалі будь-яких доказів щодо наявності в нього статусу субєкта господарювання, здійснення ним господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, а зазначені доводи не були підставами позовних вимог, вперше зявились лише в апеляційній скарзі. Відтак, такі доводи не можуть бути визнані апеляційним судом доведеними та обґрунтованими.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 КАС України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1283,10 грн. та за подання апеляційної скарги 1420 грн.

Таким чином, зазначені кошти повинні бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 24, 94, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 805/2925/17-а задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 805/2925/17-а скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 02.06.2017 № 9143-13 в частині визначення податкового зобовязання на суму 47 774,64 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь ОСОБА_4 (ін. код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 2703 (дві тисячі сімсот три) грн. 10 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

У повному обсязі постанова складена 29.11.2017.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_9