Справа № 141/749/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 141/749/17

Головуючий у 1-й інстанції: Лисак О.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

23 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління ОСОБА_4 фонду України Вінницької області на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Іллінецького об'єднаного управління ОСОБА_4 фонду України Вінницької області про зобов'язання відповідача вчинити певні дії щодо зарахування до стажу державної служби окремих періодів роботи,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовом до Іллінецького об'єднаного управління ОСОБА_4 фонду України Вінницької області про зобов'язання відповідача вчинити певні дії щодо зарахування до стажу державної служби окремих періодів роботи.

Оратівський районний суд Вінницької області постановою від 27.09.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу позивач заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в Іллінецькому об'єднаному управлінні ОСОБА_4 фонду України Вінницької області як пенсіонер за віком на загальних підставах з березня 2014 року. Вказане також підтверджується пенсійним посвідченням серії ААИ № 500066 номер посвідчення №, виданого позивачу ОСОБА_4 фондом України 01.04.2014 року.

Відповідно до трудової книжки позивача, в період часу з 15.07.1982 року по 02.09.1991 року він працював в Оратівському райкомі Компартії України: з 15.07.1982 року по 01.11.1990 року на посаді лектора райкому партії, та з 01.11.1990 року по 02.09.1991 року на посаді консультанта райкому партії. Крім того, в період часу з 11.05.2005 року по 14.10.2013 року позивач працював в Оратівській районній Раді.

Відповідно до військового квитка серії ДЖ № 138378, ОСОБА_2, особистий № М-663434 з 14.11.1973 року по 11.11.1976 року проходив службу в Збройних Силах СРСР .

27.02.2017 року позивач звернувся до Іллінецького об'єднаного управління ОСОБА_4 фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону "Про державну службу".

Разом з тим, позивач отримав лист Іллінецького обєднаного управління ОСОБА_4 фонду України у Вінницькій області № 122/02-41-2/02-2 від 07.06.2017 року щодо відмови в призначенні пенсії, оскільки станом на 01.05.2016 року позивач не займав посаду державної служби, та за матеріалами пенсійної справи, стаж на посадах віднесених до відповідних категорій складає 13 років 6 місяців 19 днів, а тому відповідно до ЗУ «Про державну службу», йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України Про державну службу, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначені в Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ визначено, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Однак, з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889- VIII ( далі - Закон № 889- VIII), а попередній Закон .

Згідно положень статті пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

При цьому в силу статті 90 зазначеного Закону № 889- VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже відповідно до зазначеного, вихід на пенсію за підставах передбачених Законом України «Про державну службу» від 1993 року, є наявність однієї з двох умов перелічених у перехідних положення Закону № 889- VIII, а саме перебування відповідних посадах державної служби на момент набрання чинності Закону № 889- VIII - 01.05.2016 року та наявності 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців або ж наявності такого ж стажу на посадах віднесених до державної служби у розмірі не менш як 20 років.

Тобто, для того щоб конкретна особа могла отримувати пенсію (вийти на пенсію) за умовами Закону України "Про державну службу" їй необхідно підтвердити наявність хоча б однієї із зазначених підстав.

Згідно з матеріалами справи, а саме розрахунку стажу, розрахованого Іллінецьким об'єднаним управлінням ОСОБА_4 фонду України у Вінницькій області, № п/с 121438 ОСОБА_2 в загальній кількості має 39 років 7 місяців 18 днів стажу, який складається з : 13 років 6 місяців 19 днів держслужба, 2 роки 11 місяці 28 днів військова служба, 13 років 7 місяців 19 днів страховий стаж з 01.07.2000 року, 10 років 1 місяць 19 днів загальний стаж після 2004 року.

Відповідно до довідки № 15 від 22.09.2017 року, виданою Оратівською РДА, ОСОБА_2 дійсно працював в Оратівській районній Раді з травня 2005 року по листопад 2010 року на посаді начальника відділу з питань діяльності рад виконавчого апарату районної Ради, з листопада 2010 року по червень 2013 року на посаді заступника голови районної Ради.

Протягом зазначеного періоду із заробітної плати позивача, як посадової особи місцевого самоврядування, здійснювались відрахування внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування як із державного службовця відповідно до Законів України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування від 26.06.1997 року №400/97-вр», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ОСОБА_4 фонду України, затвердженої постановою правління ОСОБА_4 фонду України від 19.12.2003 року № 21-1.

Отже відповідно зазначеному у позивача наявний необхідний стаж, а саме стаж роботи понад 20 років посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що в свою чергою є безумовною підставою для можливості призначення йому відповідної пенсії за Законом "Про державну службу".

При цьому твердження апелянта про відсутність у позивача такого стажу у необхідній кількості не заслуговують на увагу, оскільки позивач займав посаду лектора Оратівського райкому Компартії України, та бюро райкому ЛКСМУ в період з 15.07.1982 року по 24.10.1990 року включно, що становить стажу 9 років 22 дні, а також ніс службу в Збройних силах СРСР - 2 роки, 11 місяців, 28 днів, з 14.11.1973 року по 11.11.1976 року включно, що свідчить про те, що вказані періоди на підставі ПОРЯДКУ обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. за № 283 має бути зарахована до стажу державної служби, який відповідно обраховується для призначення відповідної пенсії державної служби .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з посиланням на відсутність необхідної кількості стажу на роботи на посадах віднесених до державної служби, оскільки наявність такого права позивача повністю підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Іллінецького об'єднаного управління ОСОБА_4 фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6