Справа № 800/303/17
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Київ справа № 800/303/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.,

Штульман І.В.,

та секретаря Малини Л.В., за участю за участю ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, представника Вищої ради правосуддя Ліходій О.О., представника Генеральної прокуратури України Ґудзь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Генеральна прокуратура України, про скасування рішення,

встановила:

У липні 2017 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся в інтересах ОСОБА_4 до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої ради правосуддя, в якому просить скасувати рішення Вищої ради правосуддя №888/0/15-17 від 20 квітня 2017 року про задоволення клопотання першого заступника Генерального прокурора Сторожука Д.А. про продовження строку тимчасового відсторонення судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності на два місяці до 21 червня 2017 року.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі клопотання першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д.А. є необґрунтованим, не відповідає положенням Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17 та подано з порушенням строку, встановленого частиною другою статті 64 Закону України «Про Вишу раду правосуддя».

07 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України до участі у справі залучено Генеральну прокуратуру України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали і просили відмовити в задоволенні позову, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_4 Указом Президента України від 11 листопада 2003 року №1286/2003 призначений суддею Суворовського районного суду м. Одеси строком на п'ять років. Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2009 року №1406-1V обраний на посаду судді Суворовського районного суду м. Одеси безстроково.

Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000345 від 22 вересня 2016 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 368, частинами другою - четвертою статті 358 та частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 12 березня 2017 року №486/0/15-17 надано згоду на утримання судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 під вартою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року у справі №761/8484/17 (провадження №1-кс/761/5290/2017) застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 березня 2017 року №640/0/15-17 частково задоволено клопотання першого заступника Генерального прокурора України від 22 березня 2017 року та тимчасово відсторонено суддю Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності до 21 квітня 2017 року. Це рішення Вищої ради правосуддя позивач не оскаржував.

14 квітня 2017 року до Вищої ради правосуддя надійшло клопотання першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д.А. від 14 квітня 2017 року (вх. №2327/0/8-17) про продовження на два місяці строку тимчасового відсторонення судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності. До клопотання додано копії матеріалів, якими обґрунтовано доводи першого заступника Генерального прокурора України.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя перший заступник Генерального прокурора України зазначав, що продовжують існувати обставини, які стали підставою для тимчасового відсторонення судді, а сторона обвинувачення не мала можливості забезпечити досягнення цілей, заради яких було застосовано тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя протягом дії попереднього рішення Вищої ради правосуддя. Також першим заступником Генерального прокурора України було зазначено, що постановою першого заступника Генерального прокурора України від 12 квітня 2017 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000345 продовжено до 21 червня 2017 року.

Крім того, зазначене клопотання містило виклад обставин, що давали підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, а саме: обставини про те, що суддя ОСОБА_4 за сприяння адвоката ОСОБА_9 (пособник) отримав неправомірну вигоду за прийняття рішення про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_10, не пов'язаного із триманням вартою. Зазначені обставини підтверджувались зібраними матеріалами досудового розслідування, копії яких було долучено до клопотання.

Перший заступник Генерального прокурора України також зазначив, що перебування ОСОБА_4 на посаді судді сприяло вчиненню злочину, щодо якого ОСОБА_4 оголошено підозру. ОСОБА_4 здійснюючи правосуддя, може впливати на суддів Суворовського районного суду м. Одеси та інших учасників кримінального провадження, а також впливати на суддів та співробітників суду, які є свідками у кримінальному провадженні №0000345. Поряд із цим наявність кримінального провадження №0000345, у межах якого ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину, викликає сумніви стосовно належного здійснення цим суддею правосуддя, зашкодить авторитету судової влади та довірі суспільства до неї.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2017 року №888/0/15-17 задоволено клопотання першого заступника Генерального прокурора України від 14 квітня 2017 року та продовжено строк тимчасового відсторонення судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності строком до 21 червня 2017 року.

Задовольняючи клопотання та приймаючи рішення про продовження строку тимчасового відсторонення позивача від здійснення правосуддя, Вища рада правосуддя дійшла висновку про обґрунтованість мотивів першого заступника Генерального прокурора України, зазначивши, що Вища рада правосуддя не встановила обставин, які б свідчили, що вказане клопотання є формою незаконного впливу, тиску чи втручання у діяльність судді ОСОБА_4 щодо здійснення правосуддя.

Також Вища рада правосуддя виходила із того, що здійснення правосуддя особою, яка притягається до кримінальної відповідальності, здатне підірвати довіру до суду та поставити під загрозу забезпечення права на справедливий суд.

Вважаючи вказане рішення Вищої ради правосуддя незаконним, представник позивача ОСОБА_5 звернувся в інтересах ОСОБА_4 до суду з позовом про його скасування.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, Законом України «Про Вищу раду правосуддя» та Регламентом Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17.

Як встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131 Конституції України до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено ухвалення рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя.

Частиною п'ятою статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII встановлено, що суддя може бути тимчасово відсторонений від здійснення правосуддя на строк не більше двох місяців у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника в порядку, встановленому законом. Рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя ухвалюється Вищою радою правосуддя.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 зазначеного Закону суддю може бути тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя за рішенням Вищої ради правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності здійснюється Вищою радою правосуддя на строк не більше двох місяців на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника.

Положеннями частини першої статті 64 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону для тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя, на строк не більше двох місяців, а в разі якщо обвинувальний акт передано до суду, - до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження.

Клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя подається Генеральним прокурором або його заступником не пізніше як за десять днів до закінчення строку, на який суддю було відсторонено.

Клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, подане без дотримання визначених законом вимог, повертається Вищою радою правосуддя Генеральному прокурору або його заступнику без розгляду.

Клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до відповідальності підлягає задоволенню, якщо:

1) обставини, які стали підставою для тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, продовжують існувати;

2) сторона обвинувачення не мала можливості забезпечити досягнення цілей, заради яких було застосовано тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя, іншими способами протягом дії попереднього рішення.

Порядок прийняття рішення про продовження строку тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності передбачений пунктами 19.19-19.27 Регламенту Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, продовження строку такого відсторонення може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Отже, законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

Позивач як на підставу позову посилався на те, що відповідачем порушено саме пункт третій частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», отже розглядаючи вказаний спір суд зобов'язаний був встановити чи наявна відповідна підстава для скасування спірного рішення, а саме чи прийняте рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви з яких відповідач дійшов відповідних висновків.

Дослідивши наявне в матеріалах справи рішення, що оскаржується, необхідно дійти висновку, що відповідачем правильно визначено та здійснено посилання на підставу його прийняття - притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Вказана підстава прямо визначена законом, а саме пунктом першим частини першої статті 62 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до вимог пункту третього частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення відповідача повинно мати посилання на мотиви, з яких він виходив при прийняті такого, як вбачається з рішення, що оскаржується, таке містить відповідні посилання, зокрема на такі мотиви: повідомлення і вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; наявність переконливих доводів про ризики можливого впливу позивача, як судді на свідків та інших осіб, які є учасниками кримінального провадження, і можуть бути допитані під час судового розслідування; наявність кримінального провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, може поставити під сумнів безсторонність позивача, як судді при здійсненні правосуддя та з огляду на міжнародні принципи і стандарти поведінки судді та норми національного законодавства зашкодити авторитету судової влади та довірі суспільства до неї; відсутність обставин, які б свідчили, що вказане клопотання є формою незаконного впливу, тиску чи втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя; врахування ризиків здійснення позивачем, як суддею правосуддя та співмірність між такою засадою, як незалежність та недоторканість суддів, і наслідками тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності.

Отже, на думку колегії суддів, відповідачем дотримано вимог вказаної вище норми.

Поряд з цим, судом встановлено, що при прийнятті рішення про продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя Вищою радою правосуддя враховано, що ОСОБА_4 здійснюючи правосуддя, може впливати на суддів Суворовського районного суду м. Одеси та інших учасників кримінального провадження, а також впливати на суддів та співробітників суду, які є свідками у кримінальному провадженні №0000345.

У пункті 20 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки вказано, що судді не можуть ефективно здійснювати правосуддя без довіри громадськості, адже вони є частиною суспільства, якому служать. Їм слід бути обізнаними щодо очікувань громадськості від судової системи та скарг на її функціонування.

У преамбулі Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, йдеться про те, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

У пункті 22 Висновку №3 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності системи правосуддя: поведінка суддів у їхній професійній діяльності, зрозуміло, розглядається громадськістю як необхідна складова довіри до судів.

Пунктом 33 Висновку №18 (2015) Консультативної ради європейських суддів «Позиція судової влади та її відносини з іншими гілками державної влади в умовах сучасної демократії» визначено, що судді повинні поводитися доброчесно як під час виконання своїх функцій, так і в особистому житті, відповідати за свою поведінку, якщо це входить до загальноприйнятих норм.

Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов'язаний дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Згідно зі статтею 58 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з'їздом суддів України за пропозицією Ради суддів України.

Суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду (стаття 1 Кодексу суддівської етики).

Зазначені вище положення міжнародних документів, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Кодексу суддівської етики визначають, що авторитет судової влади має вселяти довіру суспільства до здійснення правосуддя.

Водночас наявність кримінального провадження за підозрою судді ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, може поставити під сумнів безсторонність цього судді при здійсненні правосуддя та з огляду на міжнародні принципи і стандарти поведінки судді та норми національного законодавства зашкодити авторитету судової влади та довірі суспільства до неї.

Враховуючи наведене та те, що на даний час кримінальне провадження стосовно позивача триває, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає обґрунтованим рішення Вищої ради правосуддя про задоволення клопотання першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д.А. про продовження на два місяці строку тимчасового відсторонення судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідачем враховано ризики здійснення правосуддя суддею Бобовським К.Ю. за викладених у клопотанні першого заступника Генерального прокурора України обставин, співмірність між такою засадою, як незалежність та недоторканність суддів, і наслідками тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності.

Що стосується твердження представника позивача про те, що рішення Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2017 року №888/0/15-17 є незаконним також з тих підстав, що клопотання першого заступника Генерального прокурора України було подано до Вищої ради правосуддя з порушенням строку, встановленого частиною другою статті 64 Закону України «Про Вишу раду правосуддя» (за 7 днів до закінчення строку, на який було відсторонено ОСОБА_4, а не за 10 як того вимагає Закон), то з цього приводу колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що це не є підставою для визнання оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя незаконним та його скасування, зважаючи на виключні вимоги частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Окрім того, розгляд і вирішення клопотання першого заступника Генерального прокурора України за 7 днів до закінчення строку, на який було відсторонено ОСОБА_4, не є істотним порушенням прав позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2017 року №888/0/15-17 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме рішення є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки судове рішення ухвалюється не на користь позивача, то в силу статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати на користь позивача не присуджуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями 18, 159 - 163, 167, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Генеральна прокуратура України, про скасування рішення.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути переглянута Верховним Судом України.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

Ю.К. Черпак

В.В. Швець

І.В. Штульман