Справа № 804/2834/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2017 рокусправа № 804/2834/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НовоФарм»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №804/2834/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НовоФарм» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и в :

05 травня 2017 Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями НовоФарм (далі ТОВ з ІІ НовоФарм, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську, відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення форми В1 № НОМЕР_1 від 17.11.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є протиправним, оскільки нормами податкового кодексу України передбачено можливість відшкодування суми ПДВ в рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу з інших платежів, які сплачуються до Державного бюджету України. Зазначає, що податок на прибуток іноземних юридичних осіб в повному обсязі сплачується до Державного бюджету України, отже посилання контролюючого органу на те, що після сплати до Державного бюджету України зазначений податок відповідно до ст.. 29 глави 5 розділу ІІ та ст..64 глави 11 розділу ІІІ Бюджетного кодексу України розподіляється пропорційно між державним та місцевим бюджетами є неправомірним та не може бути підставою для відмови в отриманні такого відшкодування (а.с.4-8).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

В судовому засідання представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі п.п.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75, ст..76 Податкового кодексу України СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ТОВ з ІІ НовоФарм за серпень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №653/28-01-47/31040792 від 20.10.2016 р. (а.с. 34-36).

Перевіркою встановлено порушення п.п. б п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, з урахуванням ст.. 29 глави 5 розділу ІІ та ст..64 глави 11 розділу ІІІ Бюджетного кодексу України, - завищено суму бюджетного відшкодування у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 118501 грн.

На підставі вказаного акта 17.11.2016 р. контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким відмовлено ТОВ з ІІ НовоФарм у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за серпень 2016 року в сумі 118501 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 29625,25 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку. Рішенням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №6769/10/28-10-10-4-33 від 03.02.2017 року та рішенням Державної фіскальної служби України № 8356/6/99-99-11-01-02-25 від 20.04.2017 р. залишено податкове повідомлення-рішення СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську № НОМЕР_1 від 17.11.2016 р. без змін.

Правомірність винесеного СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податок на прибуток іноземних підприємств сплачується не в повному обсязі до Державного бюджету, неможливим є спрямування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в погашення податкового боргу з податку на прибуток іноземних підприємств.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.2. статті 200 ПК України, При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із п.200.4 ст. 200 ПК України, при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами п. 200.10 ПК України, платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Отже, аналіз зазначених правових норм свідчить, що джерелом сплати податкового боргу можуть слугувати кошти узгодженого у визначеному Законом порядку бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість , в тому числі з інших податків, в разі якщо такі податки сплачуються до Державного бюджету.

Позивач наголошує, що оскільки податок на прибуток приватних підприємств сплачується ним до Державного бюджету, а вже після сплати податку 90% зараховується до Державного бюджету, а 10 відсотків до Місцевого бюджету, для цілей п. 200.4 ст. 200 ПК України вказаний податок слід вважати таким, що сплачується до Державного бюджету.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Так, згідно пп. 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Пунктом 9.1 статті 9 Податкового кодексу України визначено, що до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

Відповідно до п. 9.3 наведеної статті, зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Частиною 2 статті 29 Бюджетного кодексу України встановлено, що до доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать, зокрема, 90 відсотків податку на прибуток підприємств (крім податку на прибуток підприємств державної власності, що зараховується до загального фонду державного бюджету в повному обсязі, та податку, визначеного пунктом 18 частини першої статті 64, пунктом 1-2 частини першої статті 66 та пунктом 2 частини першої статті 69 цього Кодексу) (підпункт 2).

Склад доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад визначено статтею 64 Бюджетного кодексу України.

Отже, до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать: 10 відсотків податку на прибуток підприємств (крім податку на прибуток підприємств державної власності та податку, визначеного пунктом 18 цієї частини статті, пунктом 1-2 частини першої статті 66 та пунктом 2 частини першої статті 69 цього Кодексу), який зараховується до бюджету міста Києва.

Суд зазначає, що під сплатою податку слід розуміти сукупність дій платника податків щодо фактичного внесення сум податку, які підляга ють сплаті, до відповідного бюджету або цільового фонду. В свою чергу, і сплаченим вважається податок після його фактичного зарахування в дохід відповідного бюджету або цільового фонду, оскільки після сплати податку до казначейського рахунку Державного бюджету бюджетний класифікатор здійснює направлення коштів за платіжними реквізити в дохід відповідного бюджету або цільового фонду до яких має бути сплачений податок та після надходження коштів за призначенням податок є сплаченим.

Суд звертає увагу на те, що віднесення податку до того або іншого бюджету має своїм наслідком отримання відповідним бюджетом коштів, сплачених в складі податку, у дохід (власність). Отже, сам факт перерахування коштів податку на прибуток іноземних підприємств на казначейський рахунок Державного бюджету для його подальшого перерахування за призначенням не може вважатись сплатою податку до Державного бюджету, оскільки сума податку не є доходом (власністю) Державного бюджету в повному обсязі.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки зарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу з платежів, надходження яких розподіляються у пропорціях як до державного так і до місцевого бюджетів, податковим законодавством не передбачено, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.11.2016 р., яким відмовлено ТОВ з ІІ НовоФарм у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за серпень 2016 року в сумі 118501 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 29625,25 грн., є таким, що прийнято податковим органом правомірно, у зв'язку з чим не підлягає скасуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, тому підстави для її зміни або скасування відсутні.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НовоФарм» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №804/2834/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай