Справа № 815/5264/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5264/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАРА ТРЕЙД» до ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛАРА ТРЕЙД» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) до ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправними та скасування Рішень про коригування митної вартості товарів №UA125110/2017/110341/2, №UA125110/2017/110342/2, №UA125110/2017/110337/2, №UA125110/2017/110340/2, №UA125110/2017/110345/2, №UA125110/2017/110344/2, №UA125110/2017/110346/2 від 08.08.2017, №UA125110/2017/110347/2, №UA125110/2017/110319/2, №UA125110/2017/110348/2, №UA125110/2017/110352/2, №UA125110/2017/110350/2, №UA125110/2017/110353/2, №UA125110/2017/110351/2 від 09.08.2017, №UA125110/2017/110358/2, №UA125110/2017/110359/2, №UA125110/2017/110360/2, №UA125110/2017/110362/2, №UA125110/2017/110361/2, №UA125110/2017/110363/2, №UA125110/2017/110364/2, №UA125110/2017/110365/2, №UA125110/2017/110366/2 від 10.08.2017, №UA125110/2017/110368/2, №UA125110/2017/110372/2, №UA125110/2017/110373/2, №UA125110/2017/110376/2, №UA125110/2017/110374/2, №UA125110/2017/110377/2, №UA125110/2017/110375/2, №UA125110/2017/110369/2 від 11.08.2017, №UA125110/2017/110378/2, №UA125110/2017/110379/2, №UA125110/2017/110380/2, №UA125110/2017/110381/2 від 12.08.2017, №UA125110/2017/110384/2, №UA125110/2017/110382/2, №UA125110/2017/110385/2, №UA125110/2017/110383/2, №UA125110/2017/110386/2, №UA125110/2017/110387/2, №UA125110/2017/110388/2, №UA125110/2017/110389/2, №UA125110/2017/110390/2 від 14.08.2017, №UA125110/2017/110391/2, №UA125110/2017/110392/2, №UA125110/2017/110393/2, №UA125110/2017/110395/2, №UA125110/2017/110394/2, №UA125110/2017/110397/2, №UA125110/2017/110396/2, №UA125110/2017/110399/2, №UA125110/2017/110398/2, №UA125110/2017/110400/2, №UA125000/2017/000207/2 від 15.08.2017, №UA125110/2017/110402/2, №UA125110/2017/110401/2, №UA125110/2017/110403/2, №UA125110/2017/110405/2, №UA125110/2017/110406/2, №UA125110/2017/110408/2, №UA125110/2017/110409/2, №UA125110/2017/110410/2, №UA125110/2017/110411/2, №UA125110/2017/110407/2, №UA125110/2017/110412/2 від 16.08.2017, №UA125110/2017/110413/2, №UA125110/2017/110416/2, №UA125110/2017/110415/2, №UA125110/2017/110417/2, №UA125110/2017/110418/2, №UA125110/2017/110414/2 від 17.08.2017, №UA125110/2017/110419/2 від 19.08.2017, №UA125110/2017/110420/2, №UA125110/2017/110422/2, №UA125110/2017/110421/2, №UA125110/2017/110423/2 від 23.08.2017, №UA125110/2017/110434/2 від 26.08.2017, №UA125110/2017/110480/2 від 01.09.2017, №UA125110/2017/110484/2 від 02.09.2017, №UA125110/2017/110499/2, №UA125110/2017/110500/2 від 04.09.2017, №UA125110/2017/110517/2 від 06.09.2017 року; визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ОСОБА_1 митниці ДФС: №UA125110/2017/00461, №UA125110/2017/00463, №UA125110/2017/00462, №UA125110/2017/00464, №UA125110/2017/00467, №UA125110/2017/00466, №UA125110/2017/00468 від 08.08.2017, №UA125110/2017/00469, №UA125110/2017/00472, №UA125110/2017/00471, №UA125110/2017/00475, №UA125110/2017/00473, №UA125110/2017/00476, №UA125110/2017/00474 від 09.08.2017, №UA125110/2017/00482, №UA125110/2017/00481, №UA125110/2017/00483, №UA125110/2017/00484, №UA125110/2017/00486, №UA125110/2017/00487, №UA125110/2017/00488, №UA125110/2017/00489, №UA125110/2017/00490 від 10.08.2017, №UA125110/2017/00492, №UA125110/2017/00495, №UA125110/2017/00496, №UA125110/2017/00497, №UA125110/2017/00499, №UA125110/2017/00500, №UA125110/2017/00498, №UA125110/2017/00501 від 11.08.2017, №UA125110/2017/00502, №UA125110/2017/00504, №UA125110/2017/00505, №UA125110/2017/00506 від 12.08.2017, №UA125110/2017/00507, №UA125110/2017/00508, №UA125110/2017/00509, №UA125110/2017/00510, №UA125110/2017/00511, №UA125110/2017/00512, №UA125110/2017/00513, №UA125110/2017/00514, №UA125110/2017/00515 від 14.08.2017, №UA125110/2017/00516, №UA125110/2017/00517, №UA125110/2017/00518, №UA125110/2017/00519, №UA125110/2017/00520, №UA125110/2017/00522, №UA125110/2017/00521, №UA125110/2017/00524, №UA125110/2017/00523, №UA125110/2017/00525, №UA125110/2017/00526 від 15.08.2017, №UA125110/2017/00528, №UA125110/2017/00529, №UA125110/2017/00530, №UA125110/2017/00532, №UA125110/2017/00533, №UA125110/2017/00536, №UA125110/2017/00537, №UA125110/2017/00538, №UA125110/2017/00539, №UA125110/2017/00535, №UA125110/2017/00540 від 16.08.2017, №UA125110/2017/00542, №UA125110/2017/00543, №UA125110/2017/00545, №UA125110/2017/00544, №UA125110/2017/00546 від 17.08.2017, №UA125110/2017/00548 від 19.08.2017, №UA125110/2017/00549, №UA125110/2017/00551, №UA125110/2017/00550, №UA125110/2017/00552 від 23.08.2017, №UA125110/2017/00563 від 26.08.2017, №UA125110/2017/00612 від 01.09.2017, №UA125110/2017/00618 від 02.09.2017, №UA125110/2017/00632, №UA125110/2017/00633 від 04.09.2017, №UA125110/2017/00652 від 06.09.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митницею безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів у спірних Рішеннях про коригування митної вартості товарів, оскільки надані декларантом при митному оформленні документи підтверджували числове значення складових митної вартості товарів за ціною договору та не містили обґрунтованих розбіжностей. Орган доходів і зборів не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Заперечуючи проти позову, представники ОСОБА_1 митниці ДФС заявили щодо правомірності прийнятих рішень про коригування митної вартості товарів та прийнятих на їх підставі карток відмови у митному оформленні товарів, оскільки під час митного оформлення декларантом не надано обєктивної, повної та достовірної інформації про ціну товару, що є підставою, яка унеможливлює застосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору, про що вказано у ч.2 ст.58 Митного кодексу України. Відомості у наданих до митного оформлення документах викликали сумніви щодо їх достовірності та не давали можливості підтвердити числові значення складових митної вартості, та в цілому підтвердити відомості щодо ціни товару.

В судовому засіданні 20.11.2017 року представником позивача були підтримані заявлені позовні вимоги з огляду на те, що відповідач протиправно прийняв оскаржені рішення, оскільки надані документи до митного органу декларантом повністю підтверджують заявлені у МД показники, а прийняті органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості не містять обґрунтованих розбіжностей, які б впливали на складові митної вартості імпортованого товару. Представники ОСОБА_1 митниці ДФС заперечили проти задоволення позовних вимог, оскільки митний орган мав право на визначення митної вартості ввезеного вантажу за резервним методом, адже декларантом не були надані усі витребувані у нього додаткові документи, а документи, надані при митному оформленні викликали сумніви у достовірності та обєктивності заявленого числового значення митної вартості. Після цього, представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Представники відповідача залишили вирішення цього питання на розсуд суду. Враховуючи, що сторони надали пояснення по справі, не заявили клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи спеціалістів, суд на підставі положень ч.4 ст.122 КАС України ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження 27.11.2017 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач ОСОБА_1 митниця ДФС відповідно до ст.546 Митного кодексу України є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та згідно ст. 544 цього Кодексу, здійснюючи державну митну справу, органи доходів і зборів виконують такі основні завдання, зокрема, здійснюють митний контроль та виконують митні формальності щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, забезпечують справляння митних платежів, контролюють правильність обчислення, своєчасність та повноту їх сплати, а тому його рішення, дії або бездіяльність з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст. 104 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем з метою митного поставки товарів на митну територію України був укладений зовнішньоекономічний договір №ЕТ-08 від 01.08.2017 року з Компанією «INFORT TRADE LTD» ОАЕ.

На виконання умов вказаного контракту на адресу ТОВ «ЕЛАРА ТРЕЙД» надійшли товари «взуття..., сумки... тощо» (далі товари), з метою митного оформлення яких до ОСОБА_1 митниці ДФС були подані електронні митні декларації №UA125110/2017/413755, №UA125110/2017/413758, №UA125110/2017/413759, №UA125110/2017/413761, №UA125110/2017/413764, №UA125110/2017/413765 від 08.08.2017 року; №UA125110/2017/413766, №UA125110/2017/413781, №UA125110/2017/413846, №UA125110/2017/413851, №UA125110/2017/413865 від 09.08.2017 року; №UA125110/2017/413869, №UA125110/2017/413872, №UA125110/2017/413881, №UA125110/2017/413936 від 10.08.2017 року (разом з додатковою декларацією №UA125110/2017/416570 від 18.09.2017 року); №UA125110/2017/413939 від 10.08.2017 року (разом з додатковою декларацією №UA125110/2017/416787 від 19.09.2017 року), №UA125110/2017/413954, №UA125110/2017/413955, №UA125110/2017/413967, №UA125110/2017/413971, №UA125110/2017/413972, №UA125110/2017/413973 від 10.08.2017 року; №UA125110/2017/413978, №UA125110/2017/414063, №UA125110/2017/414067, №UA125110/2017/414068, №UA125110/2017/414069, №UA125110/2017/414070, №UA125110/2017/414071, №UA125110/2017/414072, №UA125110/2017/414073 від 11.08.2017 року; №UA125110/2017/414074, №UA125110/2017/414080, №UA125110/2017/414081, №UA125110/2017/414082 від 12.08.2017 року; №UA125110/2017/414222, №UA125110/2017/414223, №UA125110/2017/414224, №UA125110/2017/414226, №UA125110/2017/414231, №UA125110/2017/414239, №UA125110/2017/414249, №UA125110/2017/414251, №UA125110/2017/414252 від 14.08.2017 року; №UA125110/2017/414306, №UA125110/2017/414308, №UA125110/2017/414315, №UA125110/2017/414316, №UA125110/2017/414318, №UA125110/2017/414321, №UA125110/2017/414322, №UA125110/2017/414326, №UA125110/2017/414327, №UA125110/2017/414334, №UA125110/2017/414335 від 15.08.2017 року; №UA125110/2017/414411, №UA125110/2017/414416, №UA125110/2017/414419, №UA125110/2017/414422, №UA125110/2017/414429, №UA125110/2017/414434, №UA125110/2017/414436, №UA125110/2017/414441, №UA125110/2017/414443, №UA125110/2017/414444, №UA125110/2017/414445 від 16.08.2017 року; №UA125110/2017/414513, №UA125110/2017/414514, №UA125110/2017/414521, №UA125110/2017/414522, №UA125110/2017/414524 від 17.08.2017 року; №UA125110/2017/414596, №UA125110/2017/414602 від 19.08.2017 року; №UA125110/2017/414804, №UA125110/2017/414855, №UA125110/2017/414857, №UA125110/2017/414858 від 23.08.2017 року; №UA125110/2017/414887 від 26.08.2017 року; №UA125110/2017/415460 від 01.09.2017 року; №UA125110/2017/415477 від 02.09.2017 року; №UA125110/2017/415662 від 04.09.2017 року; №UA125110/2017/415715 від 05.09.2017 року; №UA125110/2017/415852 від 06.09.2017 року, задекларувавши митну вартість імпортованих товарів за першим методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору.

Відповідно до положень частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8.

Статтею 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частинами 1-3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Під час декларування товарів за вказаними електронними митними деклараціями ТОВ «ЕЛАРА ТРЕЙД» обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема, зовнішньоекономічний договір, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, прайс-листи, коносаменти, міжнародні автомобільні накладні (CMR), акти фізичного огляду товарів та інші документи, зазначені в графі 44 митних декларацій.

Митним органом за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийняті рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Так, митницею були прийняті Рішення про коригування митної вартості товарів №UA125110/2017/110341/2, №UA125110/2017/110342/2, №UA125110/2017/110337/2, №UA125110/2017/110340/2, №UA125110/2017/110345/2, №UA125110/2017/110344/2, №UA125110/2017/110346/2 від 08.08.2017, №UA125110/2017/110347/2, №UA125110/2017/110319/2, №UA125110/2017/110348/2, №UA125110/2017/110352/2, №UA125110/2017/110350/2, №UA125110/2017/110353/2, №UA125110/2017/110351/2 від 09.08.2017, №UA125110/2017/110358/2, №UA125110/2017/110359/2, №UA125110/2017/110360/2, №UA125110/2017/110362/2, №UA125110/2017/110361/2, №UA125110/2017/110363/2, №UA125110/2017/110364/2, №UA125110/2017/110365/2, №UA125110/2017/110366/2 від 10.08.2017, №UA125110/2017/110368/2, №UA125110/2017/110372/2, №UA125110/2017/110373/2, №UA125110/2017/110376/2, №UA125110/2017/110374/2, №UA125110/2017/110377/2, №UA125110/2017/110375/2, №UA125110/2017/110369/2 від 11.08.2017, №UA125110/2017/110378/2, №UA125110/2017/110379/2, №UA125110/2017/110380/2, №UA125110/2017/110381/2 від 12.08.2017, №UA125110/2017/110384/2, №UA125110/2017/110382/2, №UA125110/2017/110385/2, №UA125110/2017/110383/2, №UA125110/2017/110386/2, №UA125110/2017/110387/2, №UA125110/2017/110388/2, №UA125110/2017/110389/2, №UA125110/2017/110390/2 від 14.08.2017, №UA125110/2017/110391/2, №UA125110/2017/110392/2, №UA125110/2017/110393/2, №UA125110/2017/110395/2, №UA125110/2017/110394/2, №UA125110/2017/110397/2, №UA125110/2017/110396/2, №UA125110/2017/110399/2, №UA125110/2017/110398/2, №UA125110/2017/110400/2, №UA125000/2017/000207/2 від 15.08.2017, №UA125110/2017/110402/2, №UA125110/2017/110401/2, №UA125110/2017/110403/2, №UA125110/2017/110405/2, №UA125110/2017/110406/2, №UA125110/2017/110408/2, №UA125110/2017/110409/2, №UA125110/2017/110410/2, №UA125110/2017/110411/2, №UA125110/2017/110407/2, №UA125110/2017/110412/2 від 16.08.2017, №UA125110/2017/110413/2, №UA125110/2017/110416/2, №UA125110/2017/110415/2, №UA125110/2017/110417/2, №UA125110/2017/110418/2, №UA125110/2017/110414/2 від 17.08.2017, №UA125110/2017/110419/2 від 19.08.2017, №UA125110/2017/110420/2, №UA125110/2017/110422/2, №UA125110/2017/110421/2, №UA125110/2017/110423/2 від 23.08.2017, №UA125110/2017/110434/2 від 26.08.2017, №UA125110/2017/110480/2 від 01.09.2017, №UA125110/2017/110484/2 від 02.09.2017, №UA125110/2017/110499/2, №UA125110/2017/110500/2 від 04.09.2017, №UA125110/2017/110517/2 від 06.09.2017 року та відмовлено у прийнятті вказаних митних декларацій шляхом оформлення Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі Картки відмови) №UA125110/2017/00461, №UA125110/2017/00463, №UA125110/2017/00462, №UA125110/2017/00464, №UA125110/2017/00467, №UA125110/2017/00466, №UA125110/2017/00468 від 08.08.2017, №UA125110/2017/00469, №UA125110/2017/00472, №UA125110/2017/00471, №UA125110/2017/00475, №UA125110/2017/00473, №UA125110/2017/00476, №UA125110/2017/00474 від 09.08.2017, №UA125110/2017/00482, №UA125110/2017/00481, №UA125110/2017/00483, №UA125110/2017/00484, №UA125110/2017/00486, №UA125110/2017/00487, №UA125110/2017/00488, №UA125110/2017/00489, №UA125110/2017/00490 від 10.08.2017, №UA125110/2017/00492, №UA125110/2017/00495, №UA125110/2017/00496, №UA125110/2017/00497, №UA125110/2017/00499, №UA125110/2017/00500, №UA125110/2017/00498, №UA125110/2017/00501 від 11.08.2017, №UA125110/2017/00502, №UA125110/2017/00504, №UA125110/2017/00505, №UA125110/2017/00506 від 12.08.2017, №UA125110/2017/00507, №UA125110/2017/00508, №UA125110/2017/00509, №UA125110/2017/00510, №UA125110/2017/00511, №UA125110/2017/00512, №UA125110/2017/00513, №UA125110/2017/00514, №UA125110/2017/00515 від 14.08.2017, №UA125110/2017/00516, №UA125110/2017/00517, №UA125110/2017/00518, №UA125110/2017/00519, №UA125110/2017/00520, №UA125110/2017/00522, №UA125110/2017/00521, №UA125110/2017/00524, №UA125110/2017/00523, №UA125110/2017/00525, №UA125110/2017/00526 від 15.08.2017, №UA125110/2017/00528, №UA125110/2017/00529, №UA125110/2017/00530, №UA125110/2017/00532, №UA125110/2017/00533, №UA125110/2017/00536, №UA125110/2017/00537, №UA125110/2017/00538, №UA125110/2017/00539, №UA125110/2017/00535, №UA125110/2017/00540 від 16.08.2017, №UA125110/2017/00542, №UA125110/2017/00543, №UA125110/2017/00545, №UA125110/2017/00544, №UA125110/2017/00546 від 17.08.2017, №UA125110/2017/00548 від 19.08.2017, №UA125110/2017/00549, №UA125110/2017/00551, №UA125110/2017/00550, №UA125110/2017/00552 від 23.08.2017, №UA125110/2017/00563 від 26.08.2017, №UA125110/2017/00612 від 01.09.2017, №UA125110/2017/00618 від 02.09.2017, №UA125110/2017/00632, №UA125110/2017/00633 від 04.09.2017, №UA125110/2017/00652 від 06.09.2017 року.

Відповідно до положень частини 7 статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

З урахуванням положень частини 7 статті 55 Митного кодексу України товари було випущені у вільний обіг за митними деклараціями №UA125110/2017/413755, №UA125110/2017/413758, №UA125110/2017/413759, №UA125110/2017/413761, №UA125110/2017/413764, №UA125110/2017/413765 від 08.08.2017 року; №UA125110/2017/413766, №UA125110/2017/413781, №UA125110/2017/413846, №UA125110/2017/413851, №UA125110/2017/413865 від 09.08.2017 року; №UA125110/2017/413869, №UA125110/2017/413872, №UA125110/2017/413881, №UA125110/2017/413936 від 10.08.2017 року (разом з додатковою декларацією №UA125110/2017/416570 від 18.09.2017 року); №UA125110/2017/413939 від 10.08.2017 року (разом з додатковою декларацією №UA125110/2017/416787 від 19.09.2017 року), №UA125110/2017/413954, №UA125110/2017/413955, №UA125110/2017/413967, №UA125110/2017/413971, №UA125110/2017/413972, №UA125110/2017/413973 від 10.08.2017 року; №UA125110/2017/413978, №UA125110/2017/414063, №UA125110/2017/414067, №UA125110/2017/414068, №UA125110/2017/414069, №UA125110/2017/414070, №UA125110/2017/414071, №UA125110/2017/414072, №UA125110/2017/414073 від 11.08.2017 року; №UA125110/2017/414074, №UA125110/2017/414080, №UA125110/2017/414081, №UA125110/2017/414082 від 12.08.2017 року; №UA125110/2017/414222, №UA125110/2017/414223, №UA125110/2017/414224, №UA125110/2017/414226, №UA125110/2017/414231, №UA125110/2017/414239, №UA125110/2017/414249, №UA125110/2017/414251, №UA125110/2017/414252 від 14.08.2017 року; №UA125110/2017/414306, №UA125110/2017/414308, №UA125110/2017/414315, №UA125110/2017/414316, №UA125110/2017/414318, №UA125110/2017/414321, №UA125110/2017/414322, №UA125110/2017/414326, №UA125110/2017/414327, №UA125110/2017/414334, №UA125110/2017/414335 від 15.08.2017 року; №UA125110/2017/414411, №UA125110/2017/414416, №UA125110/2017/414419, №UA125110/2017/414422, №UA125110/2017/414429, №UA125110/2017/414434, №UA125110/2017/414436, №UA125110/2017/414441, №UA125110/2017/414443, №UA125110/2017/414444, №UA125110/2017/414445 від 16.08.2017 року; №UA125110/2017/414513, №UA125110/2017/414514, №UA125110/2017/414521, №UA125110/2017/414522, №UA125110/2017/414524 від 17.08.2017 року; №UA125110/2017/414596, №UA125110/2017/414602 від 19.08.2017 року; №UA125110/2017/414804, №UA125110/2017/414855, №UA125110/2017/414857, №UA125110/2017/414858 від 23.08.2017 року; №UA125110/2017/414887 від 26.08.2017 року; №UA125110/2017/415460 від 01.09.2017 року; №UA125110/2017/415477 від 02.09.2017 року; №UA125110/2017/415662 від 04.09.2017 року; №UA125110/2017/415715 від 05.09.2017 року; №UA125110/2017/415852 від 06.09.2017 року зі сплатою митних платежів за заявленою декларантом митною вартістю товарів та із наданням фінансових гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 29 Митного кодексу України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

З аналізу наведеної норми вбачається, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

Законодавство з питань державної митної справи не передбачає іншого документа, в якому орган доходів і зборів зобовязаний давати свої висновки щодо причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, ніж рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, у графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначаються, зокрема, причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

У графі 33 спірних рішень про коригування митної вартості товарів органом доходів і зборів зазначено про відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та вказані розбіжності, що слугували підставою для невизнання митної вартості товарів та її коригування, які є аналогічними за своїм змістом та полягають у наступному: митницею в якості розбіжності у митній вартості товарів вказано на пункти зовнішньоекономічного договору щодо умов здійснення розрахунків, не обумовлення термінів відстрочки платежу, не зазначення строків поставки та ненадання до митного оформлення платіжних доручень, що підтверджують оплату товару; вказано на певні недоліки у прайс-листах, а саме, що надані прайс-листи вказують на субєктивну спрямованість даних пропозицій та суперечать самій суті прайс-листа, прайс-листи видані пізніше ніж інвойс та в деяких випадках вказано про неподання прайс-листів до митного оформлення; також митницею вказано на недоліки у поданих до митного оформлення експортних деклараціях та страхових полісах, про подання їх неякісних копій або вказано про їх неподання до митного оформлення; в кількох випадках митницею вказано, що в інвойсі та уточнюючому інвойсі зазначено різну вартість товару; також у трьох випадках органом доходів і зборів вказано про розбіжність у вагових характеристиках товарів, вказаних у поданих до митного оформлення документах; в одному випадку в якості розбіжності зазначено, що у копії митної декларації країни відправлення зазначена вартість товару не співпадає з зазначеною у інвойсах; є рішення, в якому вказано про те, що партію товару застраховано раніше ніж укладено контракт; ще в одному рішенні про коригування митної вартості вказано, що в коносаменті зазначено «freight collect», при цьому поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса, згідно цих умов, фрахт проплачений.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що зазначені органом доходів і зборів у спірних рішеннях підстави не можуть слугувати самостійним та достатнім доводом для висновку про недостовірність заявленої митної вартості, що фактично має місце в оскаржуваних рішеннях, з урахуванням наступного.

Вказані митницею розбіжності стосовно умов розрахунків за поставлений товар є необґрунтованими та не впливають на числове значення складових митної вартості з огляду на умови зовнішньоекономічного договору та подані до митного оформлення документи.

Пунктами 3.1, 3.2 Контракту від 01.08.2017 року № ЕТ-08 встановлено, що товари повинні передаватися покупцеві у строки, вказані в інвойсах. Датою доставки є дата прибуття товару на адресу покупця.

Спору щодо строків поставки у сторін Контракту не виникало, товар доставлений та розмитнений на митній території України, що підтверджується митними деклараціями,

за якими товар випущено у вільний обіг. Більш того, строки поставки жодним чином не впливають на складові митної вартості товару, а отже посилання у спірних рішеннях про коригування митної вартості на те, що не зазначення у інвойсах строків поставки товарів є розбіжністю у їх митній вартості є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до п.6.2 Контракту від 01.08.2017 № ЕТ-08 оплата за товар може бути здійснена як попередня оплата, так і можлива відстрочка платежу.

Згідно поданих до митного оформлення інвойсах розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах післяплати («раst рауmеnt»), а отже зауваження органу доходів і зборів щодо ненадання до митного оформлення платіжних доручень, що підтверджують сплату за поставлений товар, є безпідставними, оскільки в даних випадках розрахунки за поставлений товар на умовах передплати не відбувались, а отже банківські документи не могли бути подані до митного оформлення.

Суд також погоджується з тим, що не обумовлення термінів відстрочки платежу не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації не може свідчити про заниження митної вартості товару.

Пунктом 2.1 Контракту від 01.08.2017 року № ЕТ-08 встановлено, що ціни на товар визначаються у доларах США згідно специфікацій або інвойсів.

До митних оформлень надані інвойси, що є розрахунково-платіжними документами в яких виставляються суми до сплати покупцю, в яких міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Не обумовлення в інвойсах термінів відстрочки платежу або строків поставки не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації не може свідчити про заниження митної вартості товару. До того ж інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Орган доходів та зборів, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати та строки поставки безпосередньо ціни товару та складових митної вартості не стосуються. У звязку з цим відомості про умови оплати, строки поставки товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Щодо посилання митниці на відсутність у інвойсі інформації, передбаченої певними пунктами контракту (зокрема, строків оплати, строку поставки), суд зазначає, що інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою є належним та допустимим засобом доказування митної вартості, допоки орган доходів і зборів не доведе, що такий інвойс отримано з порушенням закону.

У спірних випадках, митницею жодних доказів такому факту не надано, а відтак посилання на певні технічні невідповідності, в той час як інформація, що відсутня, міститься в інших наданих документах, є недоречним та таким, що не може бути підставою для коригування митної вартості.

На момент митного оформлення митницею не заявлялось сумнівів щодо достовірності наданих відомостей. Повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішеннях про коригування митної вартості, не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Висновки органу доходів і зборів стосовно того, що зазначення у прайс-листі номеру контейнеру та контракту вказує на субєктивну спрямованість даної пропозиції та суперечить самій суті прайс-листа, як такого, є невмотивованими, оскільки на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) прайс-листа, який може оформлюватись продавцем у довільній формі та на власний розсуд.

Чинним національним та міжнародним законодавством не передбачений виключний необхідний перелік інформації, яку повинен містити прайс-лист, з огляду на що жодна інформація, викладена в прайс-листі не суперечить його суті.

Твердження митниці про те, що надані прайс-листи видані пізніше ніж інвойси, є помилковими та не відповідають дійсності, адже до митного оформлення надані прайс-листи, які видані експортером одночасно з уточнюючими інвойсами.

При цьому, контролюючим органом не доведено того, що певні недоліки, які на думку відповідача мають місце в прайс-листах, якимось чином вплинули на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.

Згідно ч.2 ст.53 Митного кодексу України прайс-лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів та може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація, отже ненадання прайс-листа до митного оформлення не може слугувати розбіжністю у митній вартості товару.

Щодо недоліків, висловлених митницею до декларацій країни відправлення, то зважаючи на ст.53 Митного кодексу України, згідно якої експортна декларація є додатковим документом, який подається за власним бажанням декларанта, подання при митному оформленні неякісної копії декларації країни відправлення або її неподання до митного оформлення не може бути розбіжністю, що впливає на числові значення складових митної вартості товарів.

Також у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів вказано на те, що в інвойсі та уточнюючому інвойсі зазначено різну вартість товару.

Вказане не може бути розбіжністю, адже як вбачається з матеріалів справи уточнюючий інвойс надавався експортером саме у звязку з зазначенням помилкових даних у первісному інвойсі. На підтвердження цього факту до митного оформлення товарів надавались листи від експортера, в яких він інформував, що у інвойсі вказані некоректні дані та одночасно надсилав інвойс з внесеними корективами, засвідчений підписом та скріплений печаткою. Тобто надані інвойси з корективами є належними та допустимими засобами доказування митної вартості, сумнівів у достовірності яких під час митного оформлення товарів та коригування їх митної вартості у митниці не виникало.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з визначенням, наведеним у п.1 ст.79 КАС України, письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем також зазначалось про те, що декларантом не підтверджено такої обовязкової складової митної вартості товарів, як витрати на страхування товарів. Проте, органом доходів і зборів не надано належної оцінки умовам Контракту та здійснення поставки товарів на умовах CIF згідно Інкотермс 2010, згідно яких страхові витрати включаються до ціни товару.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов'язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обовязок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обовязок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А3, Б3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).

Відповідно до п.1.5 зовнішньоекономічного договору від 01.08.2017 року № ЕТ-08 продавець має здійснити страхування товару від звичайних ризиків втрати у незалежних страхових компаній у відповідності з їх правилами транспортного обслуговування на суму партії товару, що поставляється.

Отже, як умовами Правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010, так і положеннями Контракту передбачено, що у спірних випадках страхування здійснює виключно Продавець.

Стверджуючи, що страхування здійснюється на користь позивача, відповідач не врахував того, що страховий поліс не відноситься до документів, які продавець має передати покупцю разом з товаром.

За відсутності відповідного зобовязання у положеннях контракту, позивач не має права вимагати від Продавця його виконання.

Пунктом 1.6 вказаного контракту передбачено, що у разі відмови продавця від страхування товару відповідальність за його збереження покладається на продавця.

Тобто умовами Контракту передбачені ризики за збереження товару навіть за відсутності здійснення страхування товару продавцем.

До того ж, страховий поліс є документом, що посвідчує виключно факт здійснення страхування, в чому немає необхідності, оскільки такий факт вже підтверджений умовами контракту. Не є важливим, які страхові платежі і за якою процентною ставкою вони оплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

Посилання митниці на п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України як на підставу надання страхових документів та документів, що підтверджуються вартість страхування є недоречним, оскільки відповідно до ч.10 ст.58 Митного України такі витрати включаються до митної вартості з наданням підтверджуючих документів виключно у тих випадках, коли витрати на страхування несе декларант.

Як вже було зазначено, умовами поставки CIF витрати на страхування покладено на Продавця, таке зобовязання міститься і у контракті, а отже в спірному випадку витрати на страхування не є складовими митної вартості, вони є виключно частиною ціни, яку позивач не повинен доводити.

Ціна товару підтверджена обєктивними та достовірними відомостями, що піддаються обчисленню та містяться у поданих до митного оформлення інвойсах. Згідно пункту 2.1. контракту ціна на товари, їх кількість та асортимент, що поставляється за цим договором, зазначені у інвойсах на кожну поставку.

Судовою практикою, в тому числі її узагальненнями, затвердженими постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року №2, встановлено, що декларант повинен підтвердити лише ті факти, які повязані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця має сумніви щодо включення витрат на страхування до ціни товару чи вважає, що здійснене додаткове страхування, то саме митниця повинна довести наявність цього факту.

Отже, виявлені на думку органу доходів і зборів певні недоліки у страхових документах, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту та умови поставки CIF, не впливають та не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості товарів.

У зв'язку із цим, подання неякісної копії або навіть неподання декларантом документів, що містять відомості про вартість страхування, не може вплинути на визначення митної вартості товару, оскільки витрати на страхування товарів входять до ціни товару.

Зазначення митницею в одному із спірних рішень щодо різної митної вартості у інвойсі та страховому полісі також не може бути розбіжністю, адже страховий поліс повинен покривати повну вартість вантажу з додаванням відсотка на супровідні витрати страхової компанії, у звязку з чим вартість у страховому документі може відрізнятись від вартості товару у виставленому до сплати покупцю інвойсі. Отже зазначене не є розбіжністю у поданих до митного оформлення документах.

Стосовно зазначення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів про те, що партію товару застраховано раніше ніж укладено контракт, що на думку органу доходів і зборів є однією з підстав для невизнання заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною договору, суд встановив наступне.

Вказані зовнішньоекономічні поставки здійснювались на підставі ордерних коносаментів (order B/L).

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, визначено поняття ордерних поставок як поставок товарів для купівлі-продажу чи товарообміну, при яких на момент вивезення товарів ще не укладено зовнішньоекономічні договори (контракти).

Отже, страхування вантажу та експортування товару продавцем раніше за укладення контракту з покупцем не є розбіжністю, а є особливістю ордерних поставок.

На момент митного оформлення митницею не зазначалось про необхідність доведення правомірності здійснення поставок третіми особами (виробниками товарів). Оскільки такі обставини виголошені лише на момент судового розгляду справи, то вони не можуть розглядатися судом як підстави для винесення митницею спірних рішень. Разом з тим, митниця не має права вимагати будь-яких пояснень щодо договірних відносин іноземного контрагента з третіми особами, до яких позивач не має відношення, оскільки така інформація є конфіденційною та не підлягає розголошенню.

Усе викладене вище свідчить про те, що виявлені митницею розбіжності є необґрунтованими, безпідставними, в деяких випадках надуманими та зведеними до припущень, та жодним чином не впливають на числове значення складових митної вартості товару.

Наведення відповідачем під час судового розгляду нових розбіжностей, які не зазначались органом доходів і зборів при прийнятті спірних рішень про коригування митної вартості товарів, суперечить принципу верховенства права в частині забезпечення правової передбачуваності та правової визначеності, та не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Оскільки жодних фактів в обґрунтування неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товарів митницею наведено не було, суд вважає, що в такому випадку мають бути застосовані положення ч.7 ст.54 МК України, а саме, заявлена декларантом митна вартість товарів повинна бути визнана автоматично.

Також органом доходів і зборів у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів не наведені пояснення щодо зроблених коригувань митної вартості товару.

Так, згідно з пунктом 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Ключовою обставиною при коригуванні митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод, є обставина ідентичності (подібності, аналогічності) товарів. Відповідно орган доходів і зборів повинен довести обставину ідентичності (подібності, аналогічності) оцінюваних товарів та товарів, ціну яких бере за основу, якщо має намір застосувати один із наведених другорядних методів. Така обставина доводиться саме шляхом порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких береться за основу при коригування митної вартості.

Таким чином, орган доходів і зборів зобовязаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості у т.ч. за резервним методом визначення митної вартості, що не було зроблено митницею у спірних рішеннях, в порушення норм законодавства з державної митної справи.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Та обставина, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Одним із принципів здійснення державної митної справи є такий принцип, як додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб (пункт 7 частини першої статті 8 Митного кодексу України). У контексті процедури перевірки заявленої митної вартості під час митного контролю та митного оформлення згаданий принцип, на думку суду, означає обовязок органу доходів і зборів вживати заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із попередньою оцінкою, даною органом доходів і зборів доказам у справі (тобто документам, доданим до митної декларації). Це означає, що орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі. Ненаведення у спірному випадку інформації щодо товару, з яким здійснюється порівняння та пояснень щодо самих коригувань суперечить принципу правової визначеності та не дозволяє декларанту спростувати наведену митним органом інформацію.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких за наслідками яких від декларанта витребовувались додаткові документи, розпочалась процедура консультацій та згідно яких скориговано митну вартість товарів.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В порушення ч.3 ст.53 МК України у митного органу не було правових підстав для витребування додаткових документів, оскільки подані декларантом документи не містили розбіжності.

Згідно статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно статті 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності, заборона незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини. У відповідності зі ст.ст.179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

На основі аналізу норм Конституції України (зокрема статті 19), Митного кодексу України, у т.ч. частин 6,7 статті 54, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше. В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення (у цьому випадку рішення про коригування митної вартості та відмову у митному оформленні товару); відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. Отже, тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.

Відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Суд погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права у вигляді скасування протиправних Рішень про коригування митної вартості та Карток відмови.

Представник відповідача у письмових запереченнях проти позову від 01.11.2017 року №8675/10-70-42 не надав додаткових обгрунтувань чи посилань на відповідні факти, які б ставили під сумнів або спростовували правову позицію позивача, у цих запереченнях фактично була викладена фактична та правова позиції, що містяться у оскаржених картках відмови, в звязку із чим, відповідно до вищенаведеного не заслуговують на увагу.

З урахуванням встановлених фактів, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вищезазначені Рішення про коригування митної вартості товарів та видаючи відповідні Картки відмови у митному оформленні товарів, діяв не у відповідності та не у спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому оскаржувані Рішення про коригування митної вартості товарів та видані на його підставі Картки відмови у митному оформленні товарів є також протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги позивача задоволенню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Ухвалою суду від 24.10.2017 року було прийнято до провадження заяву представника позивача про зміну та уточнення позовних вимог та відповідно до положень ч.1 ст.88 КАС України, протокольною ухвалою суду було відстрочено позивачу сплату судового збору до винесення судом рішення по справі за позовними вимогами про визнання протиправними та скасування 83 картки відмови та 83 рішення про корегування митної вартості товарів виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, Україна гарантує особі право зверненню до суду для захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. Аналогічна норма закріплена в ст.55 Конституції України та ч.1 ст.6 КАС України.

Разом з тим, вказана позовна вимога відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» повинна бути оплачена судовим збором в розмірі 1600,00 грн. за кожну з 412 немайнових позовних вимог, що складає загальну суму 265600,00 грн.

Представником позивача подане було відповідне клопотання про відстрочення сплати вказаної суми судового збору, оскільки на час подання заяви про уточнення позовних вимог згідно довідки ПАТ «Банк ВОСТОК» від 17.10.2017 року №02-3006 про наявість грошових коштів на поточних рахунках позивача станом на 18.10.2017 року в розмірі 82,06 грн., що є недостатнім для здійснення оплати судового збору по заявленим позовним вимогам.

При цьому, суд виходив з позиції, яка висловлена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 №3674-УІ «Про судовий збір», відповідно до якої сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. З огляду на це адміністративні суди зобовязані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону про судовий збір, у тому числі й щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особи, яка через майновий стан не може його сплатити, направлено на забезпечення доступності до правосуддя та реалізацію права таких осіб на судовий захист.

Оскільки відстрочка по сплаті збору за цією вимогою була надана судом позивачу до винесення рішення по справі та представником позивача не надано доказів здійснення сплати судового збору, суд на підставі положень ст.ст.88,94 КАС України повинен стягнути суму судового збору, на яку надавалася відстрочка, з позивача на користь Державного бюджету України до ухвалення судового рішення по суті заявлених позовних вимог в розмірі 265600,00 грн. (1600,00 грн. х 166 позовні вимоги).

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАРА ТРЕЙД» (65011, Одеська область, м.Одеса, вулиця Успенська 40, Код ) на користь Державного бюджету України розрахунковий рахунок №4005 в ГУ ДКСУ в Одеській області, Код одержувача 37607526, МФО 828011 судовий збір в розмірі 265600,00 грн.

1. Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів ОСОБА_1 митниці ДФС №UA125110/2017/110341/2, №UA125110/2017/110342/2, №UA125110/2017/110337/2, №UA125110/2017/110340/2, №UA125110/2017/110345/2, №UA125110/2017/110344/2, №UA125110/2017/110346/2 від 08.08.2017, №UA125110/2017/110347/2, №UA125110/2017/110319/2, №UA125110/2017/110348/2, №UA125110/2017/110352/2, №UA125110/2017/110350/2, №UA125110/2017/110353/2, №UA125110/2017/110351/2 від 09.08.2017, №UA125110/2017/110358/2, №UA125110/2017/110359/2, №UA125110/2017/110360/2, №UA125110/2017/110362/2, №UA125110/2017/110361/2, №UA125110/2017/110363/2, №UA125110/2017/110364/2, №UA125110/2017/110365/2, №UA125110/2017/110366/2 від 10.08.2017, №UA125110/2017/110368/2, №UA125110/2017/110372/2, №UA125110/2017/110373/2, №UA125110/2017/110376/2, №UA125110/2017/110374/2, №UA125110/2017/110377/2, №UA125110/2017/110375/2, №UA125110/2017/110369/2 від 11.08.2017, №UA125110/2017/110378/2, №UA125110/2017/110379/2, №UA125110/2017/110380/2, №UA125110/2017/110381/2 від 12.08.2017, №UA125110/2017/110384/2, №UA125110/2017/110382/2, №UA125110/2017/110385/2, №UA125110/2017/110383/2, №UA125110/2017/110386/2, №UA125110/2017/110387/2, №UA125110/2017/110388/2, №UA125110/2017/110389/2, №UA125110/2017/110390/2 від 14.08.2017, №UA125110/2017/110391/2, №UA125110/2017/110392/2, №UA125110/2017/110393/2, №UA125110/2017/110395/2, №UA125110/2017/110394/2, №UA125110/2017/110397/2, №UA125110/2017/110396/2, №UA125110/2017/110399/2, №UA125110/2017/110398/2, №UA125110/2017/110400/2, №UA125000/2017/000207/2 від 15.08.2017, №UA125110/2017/110402/2, №UA125110/2017/110401/2, №UA125110/2017/110403/2, №UA125110/2017/110405/2, №UA125110/2017/110406/2, №UA125110/2017/110408/2, №UA125110/2017/110409/2, №UA125110/2017/110410/2, №UA125110/2017/110411/2, №UA125110/2017/110407/2, №UA125110/2017/110412/2 від 16.08.2017, №UA125110/2017/110413/2, №UA125110/2017/110416/2, №UA125110/2017/110415/2, №UA125110/2017/110417/2, №UA125110/2017/110418/2, №UA125110/2017/110414/2 від 17.08.2017, №UA125110/2017/110419/2 від 19.08.2017, №UA125110/2017/110420/2, №UA125110/2017/110422/2, №UA125110/2017/110421/2, №UA125110/2017/110423/2 від 23.08.2017, №UA125110/2017/110434/2 від 26.08.2017, №UA125110/2017/110480/2 від 01.09.2017, №UA125110/2017/110484/2 від 02.09.2017, №UA125110/2017/110499/2, №UA125110/2017/110500/2 від 04.09.2017, №UA125110/2017/110517/2 від 06.09.2017 року.

2. Визнати протиправними та скасувати Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ОСОБА_1 митниці ДФС №UA125110/2017/00461, №UA125110/2017/00463, №UA125110/2017/00462, №UA125110/2017/00464, №UA125110/2017/00467, №UA125110/2017/00466, №UA125110/2017/00468 від 08.08.2017, №UA125110/2017/00469, №UA125110/2017/00472, №UA125110/2017/00471, №UA125110/2017/00475, №UA125110/2017/00473, №UA125110/2017/00476, №UA125110/2017/00474 від 09.08.2017, №UA125110/2017/00482, №UA125110/2017/00481, №UA125110/2017/00483, №UA125110/2017/00484, №UA125110/2017/00486, №UA125110/2017/00487, №UA125110/2017/00488, №UA125110/2017/00489, №UA125110/2017/00490 від 10.08.2017, №UA125110/2017/00492, №UA125110/2017/00495, №UA125110/2017/00496, №UA125110/2017/00497, №UA125110/2017/00499, №UA125110/2017/00500, №UA125110/2017/00498, №UA125110/2017/00501 від 11.08.2017, №UA125110/2017/00502, №UA125110/2017/00504, №UA125110/2017/00505, №UA125110/2017/00506 від 12.08.2017, №UA125110/2017/00507, №UA125110/2017/00508, №UA125110/2017/00509, №UA125110/2017/00510, №UA125110/2017/00511, №UA125110/2017/00512, №UA125110/2017/00513, №UA125110/2017/00514, №UA125110/2017/00515 від 14.08.2017, №UA125110/2017/00516, №UA125110/2017/00517, №UA125110/2017/00518, №UA125110/2017/00519, №UA125110/2017/00520, №UA125110/2017/00522, №UA125110/2017/00521, №UA125110/2017/00524, №UA125110/2017/00523, №UA125110/2017/00525, №UA125110/2017/00526 від 15.08.2017, №UA125110/2017/00528, №UA125110/2017/00529, №UA125110/2017/00530, №UA125110/2017/00532, №UA125110/2017/00533, №UA125110/2017/00536, №UA125110/2017/00537, №UA125110/2017/00538, №UA125110/2017/00539, №UA125110/2017/00535, №UA125110/2017/00540 від 16.08.2017, №UA125110/2017/00542, №UA125110/2017/00543, №UA125110/2017/00545, №UA125110/2017/00544, №UA125110/2017/00546 від 17.08.2017, №UA125110/2017/00548 від 19.08.2017, №UA125110/2017/00549, №UA125110/2017/00551, №UA125110/2017/00550, №UA125110/2017/00552 від 23.08.2017, №UA125110/2017/00563 від 26.08.2017, №UA125110/2017/00612 від 01.09.2017, №UA125110/2017/00618 від 02.09.2017, №UA125110/2017/00632, №UA125110/2017/00633 від 04.09.2017, №UA125110/2017/00652 від 06.09.2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.