Справа № 637/1083/17
Суддя: Тордія Е. Н.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

637/1083/17 30.11.2017

ПОСТАНОВА
Іменем України
30 листопада2017 року с.м.т..Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого Тордія Е.Н.
за участю : секретаря Сергієнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т.Шевченкове Харківської області адміністративний позов: ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ :
Позивач, 10 жовтня 2017 року ,звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту Головне УПФУ) ,в якому просить визнати відмову Головного УПФУ, щодо перерахування розміру призначеної пенсії з урахуванням матеріальної допомоги за 2008 рік, грошової допомоги за 2008 - 2009 роки, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідці Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту від 1 вересня 2017 року за № 1338 , та зобов`язати Головне УПФУ перерахувати та виплачувати пенсію з 29 серпня 2016 року ,в розмірі який обчислюється з грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги за 2008 рік, грошової допомоги за 2008 - 2009 роки, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірах зазначених в довідці № 1338 від 1 серпня 2017 року , обчислюючи розмір пенсії з 50% грошового забезпечення ,з збереженням доплат до пенсії, протягом місяця з дня набрання чинності постанови подати звіт про виконання рішення суду , що передбачено ч.1 ст. 267 КАС України.
В обгрунування своїх доводів позивач зазначив, що проходив військову службу у Збройних Силах України та 8 жовтня 2009 року був звільнений в запас, з посади заступника начальника навчального курсу з виховної роботи Факультету військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут.
29 серпня 2017 року, звернувшись до ГУПФ України в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії, враховуючи нову довідку про грошове утримання при звільненні отримав відмову, яку вважає протиправною та такою що порушає його права та інтереси, які гарантовані йому діючими законами України. Просить визнати дії Головного УПФУ в частині відмови йому в перерахунку розміру призначеної пенсії з урахуванням матеріальної допомоги за 2008 рік, грошової допомоги за 2008 - 2009 роки, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідці Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту від 1 вересня 2017 року за № 1338 , та зобов`язати Головне УПФУ перерахувати та виплачувати пенсію з 29 серпня 2016 року ,в розмірі який обчислюється з грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги за 2008 рік, грошової допомоги за 2008 - 2009 роки, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірах зазначених в довідці № 1338 від 1 серпня 2017 року , обчислюючи розмір пенсії з 50% грошового забезпечення ,з збереженням доплат до пенсії, протягом місяця з дня набрання чинності постанови подати звіт про виконання рішення суду , що передбачено ч.1 ст. 267 КАС України.
В судове засідання позивач не з`явився , надав до суду заяву про розгляд справи у своєї відсутності. Позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі.

Представник Головного УПФУ в судове засідання не з`явився . В наданих до суду запереченнях проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувало, посилаючись на той факт, що Головне УПФУ діяло в межах свої компетенції, ніяких прав позивача не порушало , діяло на підставі діючого законодавства , окрім того зазначило ,що позивачем пропущений строк звернення до суду передбачений ст. 99 КАС України, тому позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, безпідставними , такими ,що не підлягають задоволенню.
Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1 ст.41 Коде України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, перевіривши матеріали справи , надани докази дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи містять докази того ,що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та 8 жовтня 2009 року був звільнений в запас, з посади заступника начальника навчального курсу з виховної роботи Факультету військової підготовки Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту.

Документи для призначення пенсії оформлялись Харківським обласним військовим комісаріатом. При оформлені пенсії Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національним технічним університетом Харківським політехнічним інститутом відомості про додаткові види грошового забезпечення про складові грошового забезпечення зазначені не були.

Довідка №1338 від 1 серпня 2017 року Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту , яка отримана позивачем у друге засвідчує ,що сума додаткових видів і одноразових додаткових видів грошового забезпечення , індексації, БВС, матеріальної допомоги,грошової допомоги на оздоровлення та грошової допомоги при звільненні за період з 1 січня 2008 року по 31 вересня 2009 року становить 21 151.91 грн.

З листа Головного УПФУ від 5 версеня 2017 року за №16821/Г-14 вбачається,що позивачу відмовлено в перерахунку пенсії на підставі нової довідки.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України № 2262-ХІІ) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV).

Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 43 Закону № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою цієї ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, віськовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та їх сімей»,пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон України № 2011-ХІІ).

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Другою частиною цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року (далі Постанова КМУ № 1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 цієї постанови).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток №25 до постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону № 2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою КМУ № 1294 та Інструкцією. Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).

Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена статтею 15 Закону №2011-ХІІ.

Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-ІV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі за тестом Закон №1282-ХІІІ) зазначає ,що індексація доходів населення це встановлений законами та іншими нормативними актами України механізм під вішення грошових доходів населення,що дає можливості частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Тобто , індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХІІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані і гривнях на території України і які мають разовий характер, зокрема оплата праці(грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого чсила місяця ,що настає за місяцем, в якому офіціально опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг інфляції , який встановлений в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця , що настає за звітним , публікується в офіційних періодичних виданнях.

З відповіді Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту від 16 листопада 2017 року, за №2109 щодо щомісячних додаткових видів і одноразових додаткових видів грошового забезпечення , матеріальної допомоги БВС, грошової допомоги на оздоровлення та грошової допомоги при звільненні, вбачається що з вищевказаних додаткових видів забезпечення на загальних підставах утримувались та перераховувалися страхові внески.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2942а15), від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15).

Як вбачається зі змісту постанови Верховного суду України від 10 березня 2015 року у справі №21-70 а/15, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.
Таким чином, суд дійшов до висновку ,що позивач відповідно до вимог діючого законодавства має право на врахування при обчисленні пенсії: щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, індексації, та одноразовової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вимогу ОСОБА_1 ,щодо визнання протиправною відмову Головного УПФУ у перерахунку пенсії суд вважає такою, що підлягає задоволенню, виходячи з настпуного.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_3 до Головного УПФУ, отриману останнім 29 серпня 2017 року , та відповідь про відмову в перерахуванні пенсії згідно нової довідки датовану 5 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відповідачем не обґрунтовано прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсійних виплат, а тому дії відповідача не відповідали вимогам ст. 19 Конституції України.

Також відповідачем не доведено порушення позивачем строків звернення до суду відповідно до положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, з наступних підстав.

Як вказувалось вище ,заяву про перерахунок пенсії ОСОБА_2 . Головне УПФУ отримало 29 серпня 2017 року , відмова датована 5 вересня 2017 року , до суду останній звернувся 10 жовтня 2017 року , тобто в межах встановленого 6 місячного строку.
Стосовно вимог про зобов`язання перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням додаткових грошових зобов`язань, суд вважає що вони підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Зазначені висновки були неодноразово відображені в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема в рішенні від 02 квітня 2014 року, прийнятому по справі № К/800/42688/13.

Крім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів

Враховуючи викладене вимога щодо зобов`язання виплачувати Головне УПФУ пенсії є на майбутнє, доказів того ,що права позивача в цієї частині будуть порушені відповідачем суду не надано , а тому задоволенню не підлягають.
Також суд дійшов висновку ,що вимога про надання звіту про виконання судового рішення є такою ,що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Згідно ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
За розгляд адміністративного позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 640.00 грн, що підтверджується квитанцією від 10 жовтня 2017 року , ( код квитанції №1013-3264-7432-1499 ), який підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином ,оцінивши надані докази у їх сукупності ,надавши їм належну правову оцінку ,суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного ,керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 11, 17, 42, 69, 94,104, 167 185, 186 ч.1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 19 Конституції України, Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІІ «Про індексацію грошових доходів населення, Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України, Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», Постановою Кабінету Міністрів України № 393 17 липня 1992 року « Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, віськовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та їх сімей»

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково .

Визнати дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо відмови у перерахування ОСОБА_1 розміру призначеної пенсії з урахуванням матеріальної допомоги за 2008 рік, грошової допомоги за 2008 - 2009 роки, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідці Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту від 1 серпня 2017 року за № 1338 - протиправними.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахування матеріальної допомоги за 2008 рік, грошової допомоги за 2008 - 2009 роки, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідці Факультету військової підготовки ім. Верховної Ради України Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту від 1 серпня 2017 року за № 1338, починаючи з 29 серпня 2016 року; подати протягом місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, ) на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично мешкає АДРЕСА_2 , пенсіонера , інд. Код НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 640.00 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови у повному обсязі.
Головуючий суддя: