Справа № 285/2032/17
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/2032/17

провадження № 2-а/0285/513/17

28.11.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Помогаєва А.В.

за участі: секретаря Кравець І.А., представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовомФеськова ОСОБА_2 до старшого сержанта поліції Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив скасувати постанову від23.05.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що23.05.2017 р. о 11 год. він керував автомобілем по вул. Лянгуса в м. Новоград-Волинській, був зупинений інспектором поліції ОСОБА_3, який склав постанову серії АР № 191817 від 23.05.2017 р., про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що не був пристебнутий ременем безпеки та не мав полісу обовязкового страхування. Постановою накладено адміністративне стягнення в розмірі 425 грн.

Позивач вважає постанову незаконною, оскільки вона прийнята з порушенням ст. ст. 245, 276, 278, 279 КУпАП. Такими порушеннями вважає винесення постанови на місці зупинки транспортного засобу, ненадання часу для підготовки до розгляду справи та можливості залучити адвоката.

В судовому засіданніпредставник позивача позов підтримав. Посилався на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням встановленого порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Крім того, позивач заперечує подію адміністративних правопорушень, оскільки він був пристебнутий ременем безпеки та звільнений від обовязку страхувати цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, як учасник бойових дій.

Відповідач в судове засіданняне прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Зясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовпідлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 104 КАС України, особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин має право звернутися до суду з адміністративним позовом.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами ст. 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 31 цього Закону визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні га інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 191817від 23.05.2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення вимог пунктів2.1, 2.3 Правил дорожнього руху, а саме - він не був пристебнутий ременем безпеки та не мав полісу обовязкового страхування. Постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафув сумі 425 грн.

Позивач зазначив, що у вказаний час та у вказаному місці перебував за кермом вищевказаного автомобіля і під час руху був пристебнутим ременем безпеки. Крім того, він звільнений від обовязку придбання страхового полісу, оскільки має статус учасника бойових дій.

Згідно з п.2.3(в) Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306)для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Відповідач в судове засідання не з'явився та будь-які докази, які б спростували пояснення позивача та підтверджували правомірність винесеної постанови, суду не надав.

З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що жодного пристрою, який би зафіксував викладене у постанові, відповідач не застосовував, свідків також не зазначив.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б доводили факт невикористання ОСОБА_4 ременя безпеки, суд приходить до висновку про те, що постанова в частині накладення адміністративного стягнення на позивача за порушення п. 2.3. Правил дорожнього руху України, є необґрунтованою, та підлягає зміні в цій частині.

Відповідно до п. 2.1(ґ) Правил дорожнього рухуводій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Згідно посвідчення серії АА №296327 від 02.05.2015 р. ОСОБА_4 є учасником бойових дій та має відповідні до законодавства пільги.

Автомобіль Форд д/н НОМЕР_1, яким керував позивач, на праві власності належить ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Оскільки ОСОБА_4 не є власником зазначеного автомобіля, норма п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з використанням такого транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про порушення позивачем п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема порушення, передбачені частиною 1 статті 126 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення, адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відсутність можливості скористатись правовою допомогою під час вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності, на що посилався ОСОБА_4 в позовній заяві, не є обставиною, яка сама по собі свідчить про неправомірність дій відповідача, оскільки позивач мав реальну можливість захистити свої права та скористався правовою допомогою під час оскарження рішення відповідача в судовому порядку.

Згідно ч. 5 ст. 285 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, статтями 258, 285 КУпАП встановлено спрощений порядок розгляду працівниками поліції справ про адміністративні правопорушення.

Суд визнає необґрунтованими посилання позивача на факт розгляду його справи відповідачем на місці зупинки транспортного засобу, як на обставину, що свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваною постановою серія АР № 191817 від 23.05.2017 року, ОСОБА_4 правомірно визнано винним у порушенні п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126КУпАІІ.

Оскільки стягнення за даною нормою закону накладено за два порушення правил дорожнього руху, виключення одного з них не впливає на стягнення, накладене на позивача.

За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає зміні. Підстави для її повного скасування відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Позивач звільнений від сплати судового збору. Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 11, 104, 160-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України,суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову старшого сержанта поліції Новоград-Волинського ВП ОСОБА_3 серії АР № 191817 від 23.05.2017 року змінити.

Виключити з постанови серії АР № 191817 від 23.05.2017 р. посилання на порушення ОСОБА_4 п. 2.3 Правил дорожнього руху України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29.11.2017 року.

Суддя А.В. Помогаєв