Справа № 815/5404/17
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5404/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання Любімова О.Є.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю)

представника позивача ОСОБА_2 (за довіреністю)

представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування: вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 липня 2017 року; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17 липня 2017 року; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 липня 2017 року; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17 липня 2017 року; податкового повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року; податкового повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року; податкового повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року; податкового повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що вищевказані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області є протиправними та мають бути скасовані судом з огляду на наступне. Так, позивач вказує, що спірні повідомлення-рішення прийняті за результатами документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 на підставі акту перевірки від 26 червня 2017 року. Не погоджуючись із результатами планової перевірки, позивачем подані письмові заперечення на акт до Головного управління ДФС в Одеській області, проте відповідач, не беручи до уваги доводи позивача, визнав акт перевірки обґрунтованим. Крім того, позивач оскаржував податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України, однак його скаргу залишено без задоволення.

З огляду на те, що рішення ДФС України, прийняте за результатами скарги на податкові повідомлення-рішення, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду, обґрунтовуючи свою позицію наступним чином. Так, на переконання позивача, ревізор-інспектор Головного управління ДФС в Одеській області, який проводив перевірку, на власний розсуд визначив розмір орендної плати, яку відповідно до договорів оренди від 01 квітня 2014 року №1 та №2 з ТОВ «Меркурій+», ФОП ОСОБА_4 повинна була сплачувати за користування приміщеннями ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy». Підставою для таких висновків податкового органу стало те, що в залах ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бара «Freddy» позивач здійснює діяльність з обслуговування напоями, а діяльність щодо обслуговування готовими стравами здійснює інший підприємець. З цих підстав, інспектор ГУ ДФС в Одеській області визначив, що витрати за орендовану площу мають розподілитись порівно між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, що орендує іншу частину ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy». Однак, позивач з наведеними твердженнями відповідача не погоджується, оскільки ФОП ОСОБА_4 використовує всю орендовану нею площу для провадження своєї господарської діяльності, відтак, керуючись пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, орендну плату, відповідно до договору, відносить до витрат, повязаних з отриманням доходу у повному обсязі. Крім того, позивач, посилаючись на норми Господарського та Цивільного кодексів України, вважає, що відповідачем здійснено втручання у договірні відносини сторін договору оренди, а також господарську діяльність ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Меркурій+» (Орендодавець).

Щодо наступного порушення, зафіксованого в акті перевірки, а саме не оформлення належним чином трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6, позивач зазначив, що відносини між ОСОБА_6 та позивачем не відносяться до трудових, а є цивільно-правовими, що підтверджується довіреністю, яку складено на виконання договору доручення, укладеного сторонами в усній формі. Як стверджує позивач, графік надання позивачу допомоги є особисто вибраним ОСОБА_6 режимом розпорядження власним часом, громадянка ОСОБА_6 ніколи не підпорядковувалась внутрішньому трудовому розпорядку ФОП ОСОБА_4 та не розцінювала їх взаємовідносини, як трудові. З огляду на зазначене, позивач вважає, що висновки відповідача стосовно не оформлення ФОП ОСОБА_4 трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6 не відповідають дійсним обставинам справи, тому й похідні висновки щодо неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору із заробітної плати та єдиного внеску з доходів фізичних осіб також є безпідставними.

Отже, вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Під час судового розгляду справи, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що проведеною документальною плановою виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_4 встановлено, що позивачем завищено витрати по оплаті оренди нежитлових приміщень, які включені до додатків декларації про майновий стан та доходи за 2015 та 2016 роки на суму у розмірі 312592,72 грн., що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на 52 443,95 грн. Вказані висновки відповідач мотивує тим, що доходи від обслуговування напоями та готовими стравами в приміщеннях ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy», за виключенням кухні та місця для бару, отримуються як ФОП ОСОБА_4, так і ФОП ОСОБА_5, відтак витрати по оренді приміщень, які використовуються для отримання доходів, повинні розподілятися між ними в рівних частинах. Натомість, витрати по оренді зазначених приміщень повністю задекларовані позивачем.

Також, відповідач зазначив, що в порушення Кодексу законів про працю України та Податкового кодексу України, позивачем не оформлено трудові відносини з особою, яка працює бухгалтером.

За таких обставин, оскаржені рішення представник відповідача вважає обґрунтованими, прийнятими відповідно до положень чинного податкового законодавства, а також, встановлених за результатами перевірки порушень, у звязку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

У період з 29 травня 2017 року по 19 червня 2017 року, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а також наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 12 травня 2017 року №1417 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)», наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 09 червня 2017 року №2121 «Про продовження терміну проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)», відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2017 року, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року (а.с. 17-18).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків. Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (п. 77.1 ст. 77 ПК України).

Згідно пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

За результатами перевірки складено ОСОБА_3 від 26 червня 2017 року №693/15-32-13-05/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.» (а.с. 19-28).

Згідно висновків даного акту, перевіркою встановлені порушення:

- пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на 52 443,95 гривень.;

- ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині не оформлення належним чином трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6;

- Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2017 року №412 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» в частині неповідомлення територіального органу ДФС за місцем обліку, як платника єдиного соціального внеску, про прийняття працівників на роботу;

- пп.14.1.180, пп.14.1.195, пп.14.1.222 п.14.1 ст.14; пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163, п.164.2 ст.164, п.167.1 ст. 167, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1, п.168.3, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168; п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 348,89 гривень., в т.ч. за 2015 рік в сумі 572,1 гривень, за 2016 рік в сумі 776,79 гривень;

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження зобовязань по сплаті єдиного соціального внеску за 2015, 2016 роки на загальну суму 84 953,31 гривень, у т.ч. за 2015 рік на 44 216,33 гривень, за 2016 рік на 40 736,98 гривень;

- п.1 ч.1 ст.7, п.5, п.8 ст.8, ч.2, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми нарахованого, утриманого та сплаченого єдиного внеску з доходів фізичних осіб на 2 372,03 гривні, в т.ч. за 2015 рік 1 422,62 гривні, за 2016 рік 949,41 гривень;

- ст.163, ст.168, ст.171, ст.176, пп.170.1.2, пп.170.1.4 п.170.1 ст.170 Податкового кодексу України в частині заниження суми військового збору від підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015, 2016 роки у сумі 4 688,89 гривень;

- пп.14.1.180, 14.1.195, 14.1.222, п.14.1 ст.14; пп. пп.162.1.3 п.162.1 ст.162; пп.163.1.2 п.163.1 ст.163; п.164.2 ст.164; п.167.1 ст. 167; пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1, п.168.3, пп.168.4.7 п.168.4 ст.168; п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині неутримання та неперерахування до бюджету військового збору із заробітної плати за 2015, 2016 роки в сумі 121,94 гривні.

На підставі вказаних висновків акту перевірки від 26 червня 2017 року №693/15-32-13-05/НОМЕР_1, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами під час нарахування та виплати заробітної плати, у розмірі 1348, 89 грн. - за основним платежем та 1011, 67 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 36);

2) № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму у розмірі 52 443, 95 грн. - за основним платежем та 13 110, 99 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 37);

3) № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму грошового зобовязання з військового збору на 121, 94 грн. за основним платежем, 88, 03 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та 33, 34 сума пені (а.с. 38);

4) № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір з підприємця на 4 688, 89 грн. за основним платежем та 1172, 22 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 39).

Також на підставі висновків акту перевірки про порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято:

1) вимогу №Ф- від 17 липня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов'язкове загальнодержавне соціальне страхування у сумі 2372, 03 грн. (а.с. 32);

2) рішення № від 17 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1186, 03 грн. (а.с. 33);

3) вимогу №Ф- від 17 липня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов'язкове загальнодержавне соціальне страхування у сумі 84 953, 31 грн. (а.с. 34);

4) рішення № від 17 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 12 916, 95 грн. (а.с. 35).

Не погодившись із зазначеними вище рішеннями Головного управління ДФС в Одеській області, позивачем було оскаржено їх в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_4 від 07 серпня 2017 року, ДФС України прийнято рішення від 08 вересня 2017 року №11654/Ф/99-99-11-02-02-25, яким оскаржені вимоги №Ф-, №Ф- від 17 липня 2017 року та рішення №, № від 17 липня 2017 року залишені без змін, а скаргу позивача в частині оскарження зазначених документів без задоволення (а.с. 41-52).

Однак, не погоджуючись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, вимогами про сплату недоїмки та рішеннями про застосування штрафних санкцій, залишеними без змін після їх адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування, як протиправних, з підстав наведених в адміністративному позові.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець 14.01.2002 року; номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця: 2 556 001 0003 021640. Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_4 є: 56.30 Обслуговування напоями.

У періоді, який перевірявся, ФОП ОСОБА_4 здійснювала роздрібну торгівлю напоями, у т.ч. алкогольними, тютюновими виробами та обслуговування відвідувачів в залі ресторану та кафе-караоке. Вказану господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 здійснювала в ресторані «ELTOROgrill» та караоке-барі «Freddy» за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 99-Б.

Під час проведення перевірки щодо достовірності, повноти нарахування та сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності, відповідачем встановлено, що у період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року ФОП ОСОБА_4 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування та сплачувала до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб. Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, порушень не встановлено.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, встановлено, що ФОП ОСОБА_4 до валових витрат включала, зокрема витрати по оренді приміщення. При цьому, в акті перевірки зазначено, що в порушення пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України позивачем включено до складу інших витрат суму сплаченої оренди прямо не повязаної з діяльністю по обслуговуванню напоями.

Вказані висновки податкова обґрунтовує тим, що за результатами обстеження встановлено, що в залах ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бара «Freddy» доходи отримують: за реалізацію алкогольних, безалкогольних напоїв та супутніх товарів - ФОП ОСОБА_4, за готові страви ФОП ОСОБА_7, яка орендує приміщення кухні ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бара «Freddy», загальною площею 39, 8 кв.м., за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 99-Б.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що витрати по оренді приміщень, які використовуються для отримання доходів вказаними підприємцями, повинні припадати на них обох у рівних частках, натомість ці витрати у повному обсязі задекларовані позивачем.

Вищенаведені обставини стали підставою прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на 52 443, 95 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 13 110, 99 грн. за порушення пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Перевіривши правомірність прийняття вказаного рішення, суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 (Орендар) укладено з ТОВ «Меркурій+» (Орендодавець) Договір оренди нежитлового приміщення №1 від 01 квітня 2014 року, відповідно до якого, з урахуванням Додаткової угоди до цього Договору від 01 квітня 2014 року та ОСОБА_3 приймання-передачі орендованого приміщення від 01 квітня 2014 року, Орендарю у тимчасове володіння та користування передано нежитлове приміщення під ресторан «ELTOROgrill». Адреса: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 99-Б. Загальна площа: 141, 3 кв.м. Орендна плата 10 000, 00 грн. на місяць (станом на час укладання Договору) (а.с. 55-58).

Також, між ФОП ОСОБА_4 (Орендар) та ТОВ «Меркурій+» (Орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення №2 від 01 квітня 2014 року, за умовами якого, з урахуванням Додаткової угоди до цього Договору від 01 квітня 2014 року та ОСОБА_3 приймання-передачі орендованого приміщення від 01 квітня 2014 року, Орендарю у тимчасове володіння та користування передано нежитлове приміщення під караоке-бар «Freddy». Адреса: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 99-Б. Загальна площа: 236, 8 кв.м. Орендна плата 5 000, 00 грн. на місяць (станом на час укладання Договору) (а.с. 55-58).

На виконання зазначених Договорів за користування орендованими приміщеннями, позивач сплачував, у тому числі, у перевіряємий період, оренду плату в порядку та на умовах, передбачених Договорами оренди, а витрати на оплату оренди відносив до переліку інших витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів (декларації про майновий стан та доходи за 2015, 2016 року, книги обліку доходів та витрат).

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

За період 01.01.2015 року по 31.12.2016 року ФОП ОСОБА_4 оподаткування одержаних доходів від провадження господарської діяльності здійснювала на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин), ставка податку становить 15/18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті).

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (п. 164.1 ст. 164 ПК України).

У відповідності з п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів.

Так, за пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Тобто, витрати на оплату оренди, що повязані з веденням господарської діяльності, відносяться до витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, на які зменшується загальний оподатковуваний дохід при визначенні чистого оподатковуваного доходу.

Отже, ФОП ОСОБА_4 мала право відносити витрати на оплату оренди до витрат, на які зменшується загальний оподатковуваний дохід, за умови, що ці витрати повязані з веденням господарської діяльності.

Судом встановлено, що оренда позивачем приміщень ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy» повязана з веденням її господарської діяльності, оскільки в орендованих залах ресторану та кафе-караоке ФОП ОСОБА_4 здійснювала реалізацію алкогольних, безалкогольних напоїв та супутніх товарів, обслуговування відвідувачів, від чого отримувала дохід.

Водночас, в залах ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy» здійснювала діяльність по обслуговуванню готовими стравами ФОП ОСОБА_7 та також отримувала від цього дохід.

Проте, оренду плату повністю сплачувала та витрати на її оплату відносила до своїх витрат ФОП ОСОБА_4

Як зазначено в акті перевірки, ФОП ОСОБА_4 включено до складу інших витрат за 2015 та 2016 роки суму сплаченої орендної плати у розмірі 699 150, 00 грн., у т.ч. за 2015 рік 285 000, 00 грн., за 2016 рік 414 150, 00 грн.

При цьому відповідач не заперечує, що вказані витрати, задекларовані позивачем, підтверджені документально, проте наполягає на тому, що ці витрати підлягали розподілу між двома підприємцями - ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7, які отримують доходи від обслуговування напоями (ФОП ОСОБА_4М.) та стравами (ФОП ОСОБА_7С.) в залах ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy». Так, на стор. 10 акту перевіряючим зазначено, що витрати позивача за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рок підтверджені документально банківськими виписками, касово-прибутковими ордерами та квитанціями.

З наведених підстав в акті перевірки відповідач зазначив, що розподілу між підприємцями підлягають витрати по оренді в сумі 625 185, 44 грн. (699150/378,1х348,1=625185,44, де 348,1 кв.м. загальна площа приміщень, за виключенням площі місць для барів 40 кв.м.) та здійснив розподіл (625185,44/2=312592,72), відповідно до якого визначив, що ФОП ОСОБА_4 завищено витрати по оренді приміщень на 312 592, 72 грн. Завищення цих витрат призвело до невірного визначення об'єкта оподаткування чистого оподаткованого доходу.

Однак, суд не може прийняти наведені обґрунтування/розрахунки відповідача з огляду на те, що в акті перевірки відповідачем не досліджені питання щодо можливих домовленостей між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 щодо використання приміщень, можливого відшкодування на користь ФОП ОСОБА_4 витрат на оплату оренди, графіку використання приміщень тощо. Відповідач на власний розсуд здійснив розподіл між підприємцями витрат по оренді навпіл, не обґрунтувавши їх належними доказами.

Крім того, отримання в залах ресторану «ELTOROgrill» та караоке-бару «Freddy» доходу ФОП ОСОБА_7 не виключає одночасного отримання в цих залах доходів ФОП ОСОБА_4, тобто використання залів в межах господарської діяльності останньої.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що в порушення вимог ст. 71 КАС України відповідачем не доведена правомірність збільшення позивачу грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму у розмірі 52 443, 95 грн., отже податкове повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

На підставі висновків акту перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на 312 592, 72 грн. відповідачем зроблено висновок про заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який нараховується на суму чистого оподатковуваного доходу.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно висновків акту перевірки про порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято вимогу №Ф- від 17 липня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов'язкове загальнодержавне соціальне страхування у сумі 84 953, 31 грн.

Однак, враховуючи, що висновки відповідача про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не підтверджені матеріалами справи, що встановлено судом, вимога №Ф- від 17 липня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на обов'язкове загальнодержавне соціальне страхування у сумі 84 953, 31 грн. є безпідставною та підлягає скасуванню.

З наведених підстав скасуванню підлягає й рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 12 916, 95 грн., оскільки його прийнято за наслідками донарахування фіскальним органом єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 84 953, 31 грн.

Так, відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, оскільки донарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 84 953, 31 грн. визнано судом безпідставним та вимогу про сплату боргу (недоїмки) суд скасовує, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску є безпідставним, отже підлягає скасуванню.

Також на підставі висновків акту перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на 312 592, 72 грн. відповідачем встановлено заниження військового збору від підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015, 2016 року у загальній сумі 4688, 89.

Починаючи з 03 серпня 2014 року, у зв'язку з набранням чинності Законом України від 31.07.2014 року № 1621-VII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України, передбачено нарахування та утримання із заробітної плати осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, військового збору.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Так, згідно абз. «а» п. 171.2 ст. 171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

У відповідності з пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

Доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пп. 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 ПК України).

Однак, під час судового розгляду справи висновки відповідача про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу на 312 592, 72 грн. не підтвердились, з огляду на що податкове повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року про збільшення ФОП ОСОБА_4 грошового зобовязання за платежем військовий збір з підприємця на 4 688, 89 грн. за основним платежем та 1172, 22 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, також підлягає скасуванню.

Також в акті перевірки від 26 червня 2017 року №693/15-32-13-05/НОМЕР_1 відповідачем зроблено висновки про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог Кодексу законів про працю України, Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок не оформлення належним чином трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6, що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору із заробітної плати, а також заниження суми нарахованого, утриманого та сплаченого єдиного внеску з доходів фізичних осіб.

Як зазначено в акті перевірки, в ході перевірки відповідно до пояснень від 12 червня 2017 року довіреної особи ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_6 встановлено, що вона працює у ФОП Фомич бухгалтером та відповідає за надання податкової звітності та ведення обліку з графіком роботи два рази на тиждень з 11:00 до 16:00 протягом 2015, 2016 років, при цьому трудовий або цивільно-правовий договір офіційно, в письмовій формі не заключала, заробітну плату не отримувала.

З наведених підстав відповідач вказав про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині не оформлення належним чином трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно вимог ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі довіреності від 25 листопада 2015 року, зареєстрованої за № 1922 та посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9 за передньою усною домовленістю уповноважила гр. ОСОБА_6 бути її представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в органах влади та управління, правоохоронних органах, органах пенсійного фонду України, органах соціального захисту населення, органах захисту прав споживачів, органах статистики, органах податкової адміністрації України при вирішенні питань, пов'язаних з веденням її справ, як приватного підприємця, а також представляти її інтереси з усіх питань, що стосуються припинення діяльності приватного підприємця.

Для чого гр. ОСОБА_6 надані, передбачені цією довіреністю повноваження, зокрема щодо сплати податків і зборів, вибору системи оподаткування. Довіреність видана на три роки та дійсна до 25 листопада 2018 року (а.с .65).

Позивач стверджує, що між ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_6 не виникали трудові відносини, вони є цивільно-правовими, які виникли з договору доручення, укладеного сторонами в усній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Вимоги щодо змісту доручення викладені в статті 1003 Цивільного кодексу України, згідно яких у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Частиною першою статті 1007 Цивільного кодексу України встановлено обовязок довірителя видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Повірений, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Суд зауважує, що у разі виконання робіт (надання послуг) не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про виконання робіт (послуг) (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

В акті перевірки відповідач посилається на пояснення ОСОБА_6, згідно яких вона працює у ФОП Фомич бухгалтером та відповідає за надання податкової звітності та ведення обліку з графіком роботи два рази на тиждень з 11:00 до 16:00 протягом 2015, 2016 років.

Проте, зазначені пояснення ОСОБА_6 відповідачем, на якого покладено обовязок доказування, до суду не надані.

Інших належних доказів щодо існування між позивачем та гр. ОСОБА_6 трудових відносин відповідач до суду не надав.

Водночас позивачем надано до суду ОСОБА_3 перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, складений Головним управлінням Держпраці в Одеській області за результатами позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4, проведеної на підставі листа Головного управління ДФС в Одеській області від 30 червня 2017 року з приводу порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_4 в частині належного оформлення трудових відносин. Відповідно до вказаного ОСОБА_3, фахівцями Головним управлінням Держпраці в Одеській області здійснено вихід у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 за адресою здійснення підприємницької діяльності: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, буд. 99-Б, ресторан «ELTOROgrill», та встановлено, що ОСОБА_6 не знаходиться у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4, що підтверджується довіреністю від 25.11.2016 року серії НАС 183849, посвідченою приватним нотаріусом ОСОБА_8 Відносини між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 регулюються не законодавством про працю, а цивільно-правовим законодавством (а.с. 66-72).

Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. Відповідно до пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з п. 168.3 ст. 168 ПК України, розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

У відповідності з п. 171.1 ст. 171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 176.2 статті 176 ПК України визначені обовязки осіб, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів. Зокрема, вони зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Разом із тим, за відсутності доказів на підтвердження наявності трудових відносин між позивачем та гр. ОСОБА_6, та наявності доказів щодо укладеного між ними цивільно-правового договору, суд дійшов висновку про те, що визначені в акті перевірки порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині не оформлення належним чином трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6; пп.14.1.180, пп.14.1.195, пп.14.1.222 п.14.1 ст.14; пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163, п.164.2 ст.164, п.167.1 ст. 167, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1, п.168.3, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168; п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, позивачем не допускались.

За таких обставин, прийняте на підставі таких висновків податкове повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами під час нарахування та виплати заробітної плати, у розмірі 1348, 89 грн. - за основним платежем та 1011, 67 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, є безпідставним та підлягає скасуванню.

Також в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_4 не утримувала та не перераховувала в бюджет військовий збір із заробітної плати за 2015, 2016 роки в сумі 121,94 гривні, що є порушенням, зокрема пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

З цих підстав, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму грошового зобовязання з військового збору у розмірі 121, 94 грн. за основним платежем, 88, 03 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та 33, 34 сума застосованої пені.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі тих же висновків податкової щодо неоформлення трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 17 липня 2017 року підлягає скасуванню.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно ч. 2 Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_4 занижено суму нарахованого, утриманого та сплаченого єдиного внеску при виплаті доходів громадянам в 2015 році, в результаті порушень законодавства щодо неоформлення трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_6.

З огляду на зазначене, Головним управлінням ДФС в Одеській області зроблено висновки про порушення ФОП ОСОБА_4 п.1 ч.1 ст.7, п.5, п.8 ст.8, ч.2, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми нарахованого, утриманого та сплаченого єдиного внеску з доходів фізичних осіб.

На підставі вказаних висновків, Головним управлінням ДФС в Одеській області сформовано вимогу №Ф- від 17 липня 2017 року про сплату недоїмки з єдиного внеску на обов'язкове загальнодержавне соціальне страхування у сумі 2372, 03 грн.

Однак, вказана вимога про сплату недоїмки є безпідставною, оскільки суму єдиного внеску нараховано на суму заробітної плати ОСОБА_6, розрахунок якої здійснено відповідачем в п. 2.2.1 акту перевірки, однак, як встановлено судом, позивач в трудових відносинах з вказаною особою у періоді, що перевірявся, не перебував, відповідно заробітню плату не сплачував, отже база нарахування єдиного внеску (сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати) у даному випадку відсутня.

З наведених вище підстав скасуванню підлягає й рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 1186, 03 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2372, 03 грн., оскільки його прийнято за наслідками донарахування фіскальним органом вказаної суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яке (нарахування) суд визнав безпідставним, а відповідну вимогу скасував.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржених рішень не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, натомість позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування своїх позовних вимог та вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 94 КАС України, здійснює розподіл судових витрат на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 69, 70-72, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17 липня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17 липня 2017 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) витрати на оплату судового збору у розмірі 1744, 53 грн. (одна тисяча сімсот сорок чотири гривні 53 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано судом 27 листопада 2017 року.

Суддя О.В. Глуханчук

.