Справа № 425/2900/17
Суддя: Романовський Є. О.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 Провадження №2-а/425/173/17

Справа №425/2900/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за відсутністю сторін,

розглянувши у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа - Управлінні соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним адміністративним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з 25.12.2014 року має статус внутрішньо переміщеної особи за адресою: Луганська область, м. Кремінна,

вул. Набережна Кремінна, 128 та з 01.08.2014 року перебуває на обліку в Рубіжанському обєднаному управління Пенсійного фонду України Луганської області, однак відповідач з

01 квітня 2017 року припинив виплату їй пенсії, на підставі інформації від Держприкордонслужби, згідно якої відповідно до списку позивач переткнула лінію розмежування 18.05.2016 року та через 60 днів не повернулася на територію підконтрольну Україні. Позивач вважає дії та рішення відповідача щодо невиплати йому пенсії протиправними, оскільки відповідач не виплачуючи позивачу пенсію порушує її конституційні права, а тому вона звернулася з цим позовом до суду за захистом своїх прав.

На підставі вище викладеного, просить суд:

-визнати дії відповідача щодо призупинення їй виплати пенсії з 01 квітня 2017 року протиправними;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати їй пенсії з квітня 2017 року;

-зобовязати відповідача з 01 квітня 2017 року поновити нарахування та виплату їй пенсії за віком.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить ухвалити рішення з урахуванням наданих заперечень, в яких зазначає, що виплату пенсії позивачу зупинено на підставі інформації Держприкордонслужби, наданої на виконання Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», згідно якої позивач тривалий час не проживає на території Кремінського району та відповідно до ч.3 ст.12 Закону 1706-VII позивач вважається такою, що повернулася до покинутого місця проживання. Таким чином, на підставі вище викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с.23-29).

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечує.(а.с.20).

Відповідно до ст. 41 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у даній справі, скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає адміністративну справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в адміністративній справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідно до копії посвідчення від 11.10.1991 року

№ 139193/6, ОСОБА_2 з 11.09.1991 року призначено пенсію за віком довічно

(а. с. 8, 41).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорту (а.с. 6, 39-40).

Згідно довідки від 25.12.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції в УСЗН Кремінської районної державної адміністрації Луганської області за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. П. Морозова, 3, дана довідка на теперішній час не скасована, що підтверджується заявою УСЗН Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 24.11.2017 року № 5097, однак ОСОБА_1 згідно довідки від 25.05.2017 року № 5404 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи повторно взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції в УСЗН Кремінської районної державної адміністрації Луганської області за адресою: Луганська область, м. Кремінна,

вул. Набережна Кременна, 128 (а.с.7, 20, 42, 48).

25.12.2014 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в Кремінському районі Луганської області з заявою про витребування її пенсійної справи з Артемівського УПФУ в м. Луганськ (а. с. 38).

Розпорядженням УПФУ в Кремінському районі Луганської області від 23.02.2015 року № 02105 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком у розмірі 2 130,27 грн. з 01.08.2014 року довічно та проведено розрахунок стажу (а.с.30-37).

17.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в Кремінському районі Луганської області із заявою про поновлення виплати пенсії через відділення

АТ «Ощадний банк України» за віком з 01 березня 2016 року (а.с.49).

Відповідно до розпорядження від 30.05.2016 року № 155751 ОСОБА_1 зроблено розрахунок пенсії за новою формулою (а.с. 44-47).

Згідно відповіді РОУПФУ Луганської області від 13.10.2017 року № 8619/03.2 на адвокатський запит від 02.10.2017 року, повідомлено, що виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з 01.04.2017 року на підставі інформації Держприкордонслужби, згідно якої відповідно до списку ОСОБА_1 перетнула кордон України 18.05.2016 року та відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вважається такою, що після 60 днів повернулась до покинутого місця постійного проживання на непідконтрольній Україні території (а. с. 10).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області як внутрішньо переміщенна особа з 25.12.2014 року, що підтверджується відповіддю, наданою Управлінням соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 24.11.2017 року № 5097 (а. с. 20).

Судом з достовірністю встановлено, що позивач є пенсіонером за віком та з 01.08.2014 року перебуває на обліку у Рубіжанському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення

ОСОБА_1 виплати пенсії з 01 квітня 2017 року.

Доказів про повідомлення позивача про підстави припинення їй виплати пенсії чи відмову в поновленні виплати пенсії відповідачем до справи не надано.

Про припинення виплати пенсії позивачу стало відомо із листа Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 13.10.2017 року

№ 8619/03.2 (а.с.10), а з позовом до суду позивач звернулася 08.11.2017 року.

Згідно частини 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином позивач звернулася до суду в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Згідно зі статтею 49 ОСОБА_3 України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на ОСОБА_3 України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до з'ясування певних обставин.

Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, введено в дію рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Є загальновідомим факт, що антитерористична операція в Україні не завершилась на теперішній час.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07.11.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження ( тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 року, визнаний незаконним та чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595.

Зокрема, в мотивувальній частини ухвали Вищого спеціалізованого суду у справі № К/800/19498, К/800/19418, зазначено: «Системний аналіз вказаних норм ОСОБА_3 України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку, дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована у встановленому законом порядку як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 25.12.2014 року № НОМЕР_1, строк дії якої не обмежений, а також довідкою від 25.05.2017 року № 5404, строк дії якої також не обмежений.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України, ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_3 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 ОСОБА_3 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 ОСОБА_3 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 ОСОБА_3 України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_3 України як актом прямої дії.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_3 України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( стаття 3 ОСОБА_3 України ).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції,якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 року № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Описане свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належної позивачам відповідної пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки, перешкоджає цьому.

Крім того, суд зазначає, що право вносити закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_4 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Верховна ОСОБА_4 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на це, ті постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, а саме № 595 від 07.11.2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» № 509 від 01.10.2014 року, «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання» від 08.06.2016 року № 365, не є законом, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право на обмеження конституційних прав громадян, вказаними нормами законів Кабінету Міністрів Верховною ОСОБА_4 України не надано.

В своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що рішення відповідачем про призупинення виплат пенсії позивачу приймалося на підставі Постанови КМУ від 05.11.2014 року за № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції» та на підставі інформації Держприкордонслужби, наданої на виконання Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», тобто дане рішення було прийнято через відсутність позивача за фактичним місцем мешкання.

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо її фактичного місця проживання.

21 травня 2015 року постановою Верховної ОСОБА_4 України № 462-VIII схвалена Заява Верховної ОСОБА_4 України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Отже, на теперішній час Україна від зобов'язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_3, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-1У «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У 2017 році Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області.

З огляду на таке, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд приходить до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком є безпідставним, а тому дії Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком слід визнати протиправними, а також визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу пенсії за віком з квітня

2017 року.

Позивач в позовній заяві зазначає, а відповідач не заперечує, що остання виплата пенсії їй була проведена за березень 2017 року у зв'язку з чим поновлення виплат необхідно провести з 01 квітня 2017 року та сплатити заборгованість за період, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а судові витрати у вигляді судового збору, що здійснені позивачем документально підтверджені і складають 640 гривень (а.с.1), що на підставі підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» складає ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, як у випадку з позивачем, цей судовий збір слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, суд врахував положення пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» якими передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються у тому числі і органи Пенсійного фонду України.

Однак, вказана норма права не звільняє зазначені органи від його компенсації у випадку ухвалення судового рішення на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, оскільки у цьому разі це стосується не сплати судового збору, а розподілу, що вказаним законом взагалі не регулюється, оскільки частиною 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» прямо передбачено, що розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства, яким серед іншого є і Кодекс адміністративного судочинства України.

До того ж, було б явно не справедливим, аби суд приймаючи рішення на користь позивача залишив би його без компенсації понесених ним судових витрат, внаслідок неправомірних рішень та дій відповідача.

Керуючись ст. ст. 6-12, 69-71, 94, 99, 128, 159-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа - Управлінні соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо призупинення виплати з квітня 2017 року пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації:

м. Луганськ, кв. Ленінського Комсомолу, 7-а, кв.13; іпн НОМЕР_2).

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не нарахування та невиплати з квітня 2017 року пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: м. Луганськ, кв. Ленінського Комсомолу, 7-а кв.13; іпн НОМЕР_2).

Зобовязати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області з 01 квітня 2017 року відновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: м. Луганськ, кв. Ленінського Комсомолу, 7-а, кв.13; іпн НОМЕР_2).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі - Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місце знаходження: Луганська область, м. Рубіжне,

вул. Студентська, 35-а, ідентифікаційний код 41245565) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: м. Луганськ,

кв. Ленінського Комсомолу, 7-а кв.13; іпн НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду виконується негайно у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Є.О. Романовський