Справа № 809/509/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/6414/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2017 в справі №809/509/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТПРОЕКТ 2012» до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови,

встановив:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Інвестпроект 2012 (надалі позивач, ТзОВ "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012") звернулося в суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України (надалі відповідач), в якому просило визнати незаконними та скасування рішення про коригування митної вартості №206060000/2016/000063/2, картку відмови №2060000/2016/0097 від 16.11.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно проведено коригування митної вартості товарів, імпортованих Товариством, та безпідставно сформована картка відмови в прийнятті митної декларації.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2017 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано рішення Івано-Франківської митниці ДФС України про коригування митної вартості №206060000/2016/000063/2 від 16.11.2016 та картку відмови №206060000/2016/0097 від 16.11.2016; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені законами України.

На підставі ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

17.09.2015 року між позивачем та SELL-BAY.COM sp. z o.o. укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів за №17/15 та додаткову угоду за №1 від 04.07.2016 року.

На виконання умов даного контракту на митну територію України відповідно до Інвойсу №1332 від 14.11.2016 було ввезено товар на загальну суму 8 571,42 євро.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення відповідачу була подана декларація митної вартості №206060000/2016/006763 від 16.11.2016, згідно з якою заявлено митну вартість товару, визначену за першим методом визначення вартості товару за ціною контракту.

Разом із декларацією митної вартості підприємством подано міжнародну транспортну накладну (СМR); рахунок-фактуру про надання транспортно -експедиційних послуг; рахунок-фактуру (інвойс); зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу товару з доповненнями; договір (контракт) про перевезення товару; інформації про позитивні результати здійснення радіологічного, ветеринарно-санітарного контролю товару; фітосанітарний сертифікат, виданий країною експортером; сертифікат про походження товару; інші некласифіковані документи.

Розрахована декларантом митна вартість товару (продукт банан свіжий, зелений врожаю 2016 року) згідно з наданими документами становить 8 571,42 євро (282 514,01 грн.).

Судом встановлено, що під час митного оформлення, в результаті спрацювання ризиків автоматизованою системою аналізу та управління ризиками, було згенеровано профілі ризику. В звязку із цим митним органом було повідомлено позивача про необхідність надання додаткових документів (договір із третіми особами, повязаного із договором про поставку товарів, платіжні документи про здійснення платежів третім особам, каталоги, специфікації, прейскуранти).

Натомість декларант повідомив про неможливість надання витребуваних документів.

16.11.2016 Івано-Франківською митницею прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №206060000/2016/000063/2, яким скориговано вартість товару у більшу сторону, до 11 728,26 євро (328 410,75 грн.), та картку відмови №2060000/2016/0097 від 16.11.2016.

А тому, 16.11.2016 ТЗОВ "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" подало декларацію за №206060000/2016/006793 із відстроченням платежу до 13.02.2017 року.

Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався наступним мотивами, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

При цьому, право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

У розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст.54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність сумніву у визначенні позивачем митної вартості товарів за першим методом у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, фактично підставою для його прийняття стали висновки митного органу про те, що декларантом не подано усіх необхідних додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для направлення митним органом декларанту запиту про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості послужило спрацювання під час митного оформлення ризиків автоматизованою системою аналізу та управління ризиками було згенеровано профілі ризику.

Проте дана обставина, як слушно зазначено судом першої інстанції, не належить до підстав, виключний перелік яких передбачено нормою ст.53 МК України, що надають право митному органу витребовувати у декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи.

При цьому, в судовому засіданні не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору (контракту).

До того ж, встановлено, що оплата за товар та надані транспортні послуги здійснюється після поставки такого товару.

Так як вбачається з наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу, копії Контракту за №17/15 від 17.09.2015 року, додаткової угоди за №1 до Контракту від 04.07.2016 року і специфікації за №6, умови поставки були змінені з СРТ на FCA Роттердам (а.с. 21-29).

Окрім того, відповідно до договору на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування за №081215, укладеного між позивачем та ТОВ "Захід-Логістик" від 08.12.2015 року, оплата вартості робіт експедитора здійснюється протягом 7 днів після надання копій товарно-супровідних документів і рахунку за транспортно-експедиційні послуги.

Водночас, згідно з наданим позивачем рахунком-фактурою за №302 від 14.11.2016 та платіжним дорученням за №355 від 02.12.2016, оплата за надані транспортно-експедиційні послуги була здійснена тільки 02.12.2016 року. Тобто, на час подання документів до митного органу та винесення оскаржуваних рішень в позивача були відсутні платіжні документи, а п.4 ч.2 ст.53 МК України зобовязує декларанта надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, виключно у випадку, якщо рахунок сплачено.

А тому, підставним вважає колегія суддів висновок суду першої інстанції про те, що невикористання Товариством права, наданого ст.55 МК України, не може бути підставою для коригування митної вартості чи підтверджувати правомірність такого коригування, а сам факт проведення відповідної консультації та подальше подання митної декларації зі скоригованою вартістю не може свідчити про згоду імпортера з діями митного органу по збільшенню митної вартості.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2017 в справі №809/509/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Повний текст ували складено 27.11.2017.