Справа № 819/857/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9458/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника Колеснік О.С.

відповідача по справі: представника Федорів Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» та Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» звернулося з позовом в суд до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області та просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що у товариства наявні всі первинні документи, які супроводжують господарську операцію, а відтак правомірно сформовано податковий кредит за вказаний в акті перевірки період. Щодо донарахувань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм законодавства з регулювання обігу готівки на суму 81 779,58 грн., зазначив, що копії документів були надані за вимогою перевіряючого органу. У зазначеному переліку відсутні видаткові касові ордери, сторінки касової книги, які безпосередньо зазначені в акті перевірки, що свідчить про те, що дане питання перевіряючими не досліджувалося у ході перевірки, а тому не може ставитись питання про порушення позивачем правил ведення касової дисципліни та обігу готівки. Щодо донарахувань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на загальну суму 157420,83 грн. та про зменшення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на загальну суму 39 394,87 грн., зазначив, що оскільки земельна ділянка, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна ТДВ «Кременчанка» знаходяться на території Білокриницької сільської ради, позивачем прийнято рішення про сплату податку на нерухоме майно до бюджету даного органу місцевого самоврядування, як цього і вимагає чинне законодавство України. До того ж, податковим органом винесені два податкових повідомлення-рішення, за одним номером та датою, якими з одного й того самого правопорушення зменшено та збільшено суму грошового зобов`язання, що у розумінні податкового законодавства є порушенням при винесенні податкових повідомлень-рішень та притягнення платника податків до фінансової відповідальності. Щодо донарахувань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 110 705 грн., пояснила, що чітких критеріїв для віднесення здійснюваних робіт до ремонту (капітального чи поточного) і до поліпшення (модернізації, модифікації, заміни окремих частин обладнання для підвищення якості продукції (робіт, послуг), впровадження більш ефективного технологічного процесу, який дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати) не передбачено, тому висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, а винесене контролюючим органом податкове-повідомлення рішення є неправомірним. На підставі дефектних актів про проведення поточного ремонту відповідних об`єктів, зазначивши, що проведення робіт, вказаних комісіями у поданих дефектних актах, необхідне виключно для підтримання основних засобів у робочому стані та отримання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від їх використання.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року в справі №819/857/17 адміністративний позов було задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області № від 24.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 157 420,83 грн. та податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області № від 24.05.2017 року, яким зменшено грошове зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 39 394 (тридцять дев'ять тисяч триста дев'яносто чотири) грн. 87 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» та Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Тернопільській області подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року в справі №819/857/17.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і неправильне встановлення фактичних обставин справи та в частині незадоволених позовних вимог виходить з мотивів, що наведені в позовній заяві.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, Головне управлінням Державної фіскальної служби України у Тернопільській області пояснило, що згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на загальну суму 157 420,83 грн. та про зменшення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік на загальну суму 39 394,87 грн., що позивачем, в порушення п.п.266.5.1 п.266.5, п.п.266.7.5, п.266.7, п. п. 266.8.1 п.266.8, п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПК України, у декларації за 2015 рік вказано код органу місцевого самоврядування (Кременецька міська рада) та відповідно застосовано ставку податку 3,56 грн. (ставка Білокриницької сільської ради 12,65 грн.), нарахування та сплата була проведена до бюджету Кременецької міської ради, чим було занижено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на територію Білокриницької сільської ради за 2015 рік в сумі 133809,24 грн., та завищено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на територію Кременецької міської ради за 2015 рік в сумі 39394,87 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» необхідно задовольнити. Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення. Оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповідності до наказу ГУ ДФС у Тернопільській області від 02.03.2017 року № 340 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки», посадовими особами податкового органу проведена документальна виїзна планова перевірки ТзДВ «Кременчанка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

11.05.2017 року ТзДВ «Кременчанка» отримано Акт про результати планової виїзної документальної перевірки ТзДВ «Кременчанка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, зареєстрований за № 1171/14-01/05516139 від 10.04.2017 року.

За результатами проведеної перевірки податковим органом були винесені:

- податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст. 185, п.187.1, п.187.7 ст.187, п.198 ст.198 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 2 152 216, 50 грн., в тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями становить 1 434 811,00 грн., сума за штрафними санкціями 717 405,50 грн.

- податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1, п.187.7 ст.187, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України і зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 6 904,00 грн., у зв'язку із застосуванням суми штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на додану вартість на суму 2 152 216,50 грн.

- податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму грошового зобов'язання, яка становить 110 705,00 грн.

- податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким встановлено порушення п.2.8, п.2.9. п.3.5 гл.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 631 із змінами та доповненнями щодо перевищення ліміту залишку готівки в касі, тому застосовано штрафні санкції в розмірі 81 779,58 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким встановлено порушення п.п.266.5.1 п.266.5, п.п.266.7.5. п.266.7, п.п.266.8.1 п.266.8, п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим зменшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 39 394, 87 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким встановлено порушення п.п.266.5.1 п.266.5, п.п.266.7.5. п.266.7, п.п.266.8.1 п.266.8, п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 157 420,83 грн., у тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями становить 133 809,247 грн. сума за штрафними санкціями 23 603,59 грн.

Відповідно до пункту 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Підпунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Пунктом 77.4 статті 77 ПК України встановлено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Проте, як видно з матеріалів справи наказ про проведення планової виїзної документальної перевірки №340 від 02.03.2017 року про проведення перевірки з 14.03.2017 року надісланий повідомленням №211 від 06.03.2017 року. Даних про отримання цього наказу в матеріалах справи немає.

В той же час надіслання податковим органом наказу про проведення перевірки 06.03.2017 року свідчить про те, що наказ про проведення планової перевірки не отримано позивачем за 10 днів до проведення перевірки, що є порушенням порядку проведення перевірки та пункту 77.4 статті 77 ПК України.

Порушення порядку проведення перевірки згідно рішень Верховного Суду України від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) та від 16 лютого 2017 року (№21-2749а15) є самостійною підставою для скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Досліджуючи фактичні обставини справи та прийняті податкові повідомлення рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Щодо позовної вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень № від 24.05.2017 року та № від 24.05.2017 року, якими збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 2 152 216, 50 грн., в тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями становить 1 434 811,00 грн., сума за штрафними санкціями 717 405,50 грн. та відповідно зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 6 904,00 грн., у зв'язку із застосуванням суми штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на додану вартість на суму 2 152 216,50 грн. то слід зазначити.

Так, Верховний Суд України вже неодноразово висловлював правову позицію щодо правомірності зменшення податковими органами сум бюджетного відшкодування (невідшкодування бюджетної заборгованості), формування податкового кредиту, валових витрат з визначених податковим органом вказаних вище підстав.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення у подібних правовідносинах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону №168/97-ВР щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платникові стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Верховний Суд України вказав, що така правова позиція узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії. Так, у постановах Верховного Суду України від 09.09.2008 у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України, пунктом 198.1 якої передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку,' уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктами 198.2 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 ПК України, у цьому розділі (розділ«Податок на прибуток підприємств» ПК України) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі с. ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст. ст. 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Таким чином, формування податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснене і підтверджене належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість та податку на прибуток є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість чи податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 01.08.2016 року між ТзДВ «Кременчанка» (за договором - «Зерновий склад») та ТзОВ «Вторзаготпром» (за договором - «Поклажодавець») був укладений договір складського зберігання зерна №01/08-ВЗПК, за умовами якого Поклажодавець зобов'язується передати, а Зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання сільськогосподарську продукцію врожаю 2016 року, та надати додаткові послуги з приймання, сушіння, очищення, переоформлення та відвантаження сільськогосподарських культур Поклажодацю, в порядку та на умовах, визначених Договором, а Поклажодавець зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх.

На виконання умов цього договору, ТзОВ «Вторзаготпром» було надано послуги по прийманню, оформленню складської квитанції, очищення, зберігання, переоформлення зерна ячменю, ріпака, пшениці, сої (далі - сільськогосподарська продукція), про що складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №208 від 31.08.2016 року, № 209 від 31.08.2016 року, № 210 від 31.08.2016 року, №254 від 30.09.2016 року, №255 від 30.09.2016 року, №256 від 30.09.2016 року, №300 від 31.10.2016 року, №315 від 31.10.2016 року, №324 від 31.10.2016 року, № 355 від 30.11.2016 року. Оплата наданих послуг підтверджується банківськими виписками, які наявні в матеріалах справи.

17.08.2016 року між ТзДВ «Кременчанка» (за договором - «Покупець») та ТзОВ «Вторзаготпром» (за договором - «Постачальник») був укладений договір поставки сільськогосподарської продукції №144/17-08, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність «Покупця» сільськогосподарську продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його відповідно до умов договору та Специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до Специфікацій №1-11, ТзОВ «Вторзаготпром» була здійснена поставка сільськогосподарської продукції в різних об'ємах. Базисними умовами поставки є СРТ-ТзДВ «Кременчанка» та EXW-ТзДВ «Кременчанка», місце поставки Тернопільська область, Кременецький район, м. Кременець, вул. Березина, 26.

Факт отримання (поставки) сільськогосподарської продукції (товару) обумовленої у вищенаведених Специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору на загальну суму 8 669 097, 20 грн., у тому числі ПДВ 1 444 849,54 грн. за вересень, жовтень, листопад 2016 року підтверджується наступними первинними документами:

- видатковими накладними №62 від 02.09.2016 року, №64 від 02.09.2016 року, №87 від 09.09.2016 року, №91 від 14.09.2016 року, №92 від 14.09.2016 року, №93 від 16.09.2016 року, №94 від 20.09.2016 року, №95 від 21.09.2016 року, №96 від 27.09.2016 року, №101 від 29.09.2016 року, №98 від 30.09.2016 року, №100 від 03.10.2016 року, №102 від 04.10.2016 року, №103 від 06.10.2016 року, №104 від 10.10.2016 року, №105 від 12.10.2016 року, №106 від 13.10.2016 року, №108 від 17.10.2016 року, №109 від 24.10.2016 року, №111 від 28.10.2016 року, №112 від 01.11.2016 року;

- актами прийому-передачі №250 від 02.09.2016 року, №251 від 02.09.2016 року, №256 від 14.09.2016 року, №271 від 16.09.2016 року, №277 від 20.09.2017 року, №279 від 21.09.2016 року, №289 від 27.09.2016 року, №295 від 30.09.2016 року, №392 від 03.10.2016 року, №305 від 04.10.2016 року, №308 від 06.10.2016 року, №314 від 10.10.2016 року, №317 від 12.10.2016 року, №321 від 13.10.2016 року, №324 від 17.10.2016 року, №334 від 24.10.2016 року, №344 від 28.10.2016 року, №112 від 01.11.2016 року, №348 від 01.11.2016 року;

- складськими квитанціями на зерно №245 від 02.09.2016 року, №253 від 02.09.2016 року, №291 від 14.09.2016 року, №309 від 16.09.2016 року, №352 від 20.09.2016 року, №332 від 21.09.2016 року, №537 від 27.09.2016 року, №381 від 30.09.2016 року, №392 від 03.10.2016 року, №401 від 04.10.2016 року, №414 від 06.10.2016 року, №438 від 10.10.2016 року, №446 від 12.10.2016 року, №459 від 13.10.2016 року, №471 від 17.10.2016 року, №505 від 24.10.2016 року, №536 від 28.10.2016 року, №544 від 01.11.2016 року;

- Листами ТзОВ «Вторзаготпром» щодо переоформлення товару;

- Довіреностями №16 від 02.09.2016 року, №17 від 02.09.2016 року, №20 від 09.09.2016 року, №22 від 14.09.2016 року, №24 від 16.09.2016 року, №26 від 20.09.2016 року, №27 від 21.09.2016 року, №29 від 27.09.2016 року, №30 від 30.09.2016 року, №31 від 03.10.2016 року, №34 від 04.10.2016 року, №35 від 06.10.2016 року, №37 від 10.10.2016 року, №38 від 12.10.2016 року, №40 від 13.10.2016 року, №41 від 17.10.2016 року, №42 від 24.10.2016 року, №43 від 28.10.2016 року, №44 від 01.11.2016 року;

- Банківськими виписками по особовому рахунку про оплату за поставлений товар та платіжними дорученнями;

- Податковими накладними, які зареєстровані і це підтверджено відповідними квитанціями.

Оскільки ТзДВ «Кременчанка» є заготівельною організацією то подальше використання сільськогосподарської продукції відбулось шляхом реалізації її іншим суб'єктам господарювання, зокрема ТзОВ «Кернел-Трейд» та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що підтверджується: договорами поставки, видатковими накладними та актами приймання-передачі.

Податковий орган як на підставу нереальності господарських операцій посилається на те, що згідно баз даних на рівні ДФС України, а саме ІС «Податковий блок» встановлено, що ТзОВ «Вторзаготпром» є посередником в ланцюзі постачання сільськогосподарської продукції від ТзОВ «Укрекспосервіс», яке є посередником в ланцюзі постачання від ТзОВ «Укр-експо-сервіс», яке є посередником в ланцюзі постачання від ПП «Ялот», у якого відсутнє придбання сільськогосподарської продукції.

В той же час судом апеляційної інстанції встановлено, що в процесі господарської операції відбувся рух активів, а податковий орган називає отриману та реалізовану сільськогосподарську продукцію сумнівного походження не довівши в порядку статті 71 КАС України своїх тверджень.

Крім того колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв'язку з відсутністю в матеріалах даної адміністративної справи товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, що підтверджують транспортування товару є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відсутність зазначених документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п.,п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 зазначених Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини повноваження державних органів мають рамки визначеності, які обмежують широкі межі оцінки того, що складає публічні інтереси держави. (див. рішення у справі Lithgow and Others v. The United Kingdom, від 08 липня 1986, Series A №. 102, пункти. 50-51, § § 121-22). Так, в п. 38 Рішення Суд зазначив: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.»

З наведених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати ПДВ та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати ПДВ з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Враховуючи наведене у суду апеляційної інстанції є достатні підстави вважати, що господарська операція ТзДВ «Кременчанка» та ТзОВ «Вторзаготпром» фактично та реально мала місце, а тому податкові повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року та № від 24.05.2017 року підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму грошового зобов'язання, яка становить 110 705,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 23.09.2014 року №ТП 51 «реконструкція існуючих будівель під адміністративно-побутові та складські приміщення», ТзДВ «Кременчанка» було введено в експлуатацію основні засоби, зокрема склад №1, склад №2, склад №3, адміністративне приміщення, електрощитові.

На підставі дефектних актів, директор товариства у своїх наказах № 29 від 25.03.2015 року та №107 від 01.12.2015 року визначив, що роботи здійснюються для підтримання об'єкта в придатному для використання стані, не збільшуючи майбутні економічні вигоди та не виводячи об'єкти з експлуатації. Закінчення робіт підтверджується актами виконаних робіт з поточного ремонту.

В той же час, податковим органом в акті перевірки зазначено, що ТзДВ «Кременчанка» в 2015 році здійснено поліпшення (модернізацію, капітальний ремонт) основних засобів - адміністративного приміщення, складів, проте в бухгалтерському обліку проведено, як поточний ремонт.

Податкова вважає, що понесені витрати необхідно віднести до збільшення балансової вартості основних засобів, а не до складу витрат товариства.

Відповідно до п.п.134.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 Податкового кодексу України.

Згідно п.31 «Методичних рекомендацій бухгалтерського обліку основних засобів», затверджених наказом Міністерства фінансів України 30 вересня 2003 року № 561, вартість робіт які приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. При цьому, підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок здійснення цих витрат протягом очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом.

А відповідно до п.30 Методичних рекомендацій №561, витрати на капітальний ремонт об'єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Проте, витрати на капітальний ремонт об'єктів основних засобів можуть бути визнані також капітальними інвестиціями. Це можливо, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт об'єктів основних засобів можуть бути ідентифіковані з окремою амортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть визначатися капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов'язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання.

У Правилах (стандартах) бухгалтерського обліку 7 та Методичних рекомендаціях № 561 під поняттям модернізації розуміють поліпшення технічних параметрів устаткування з метою збільшення строку корисної експлуатації або виробничої потужності. Ремонт - комплекс операцій з відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів або їх складових. Поточний ремонт - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні та (або) відновлення окремих частин. Капітальний ремонт - ремонт, який виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною чи відновленням будь-яких частин, у тому числі, базових.

Відповідно до п.п.18, 19 П(С)БО 16, витрати на ремонт основних засобів загальногосподарського призначення - це адміністративні витрати, а на ремонт основних засобів, пов'язаних зі збутом - витрати на збут.

Рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об'єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигід, чи здійснюються для підтримання об'єкта у придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат (п. 29 Методичних рекомендацій № 561).

У справі, що розглядається, керівником товариства як вже згадувалось вище, в наказах визначено, що проводитиметься поточний ремонт основних засобів, який не передбачає капітальних відновлень об'єктів.

Суд апеляційної інстанції вже звертав увагу вище, що стаття 71 КАС України обов'язок доведення правомірності прийнято рішення покладено на відповідача суб'єкта владних повноважень, проте останній крім письмових і усних пояснень не довів жодними іншими доказами свої твердження, що позивачем проведено капітальний ремонт основних засобів.

Суд звертає увагу, що у податкового органу достатньо процесуальних можливостей у наданні суду доказів для доведення переконливості своєї позиції, зокрема проведення будівельної експертизи за власною ініціативою та інші. Однак податковий орган обмежився лише усними та письмовими поясненнями своєї позиції не надавши належних доказів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 81 779,58 грн. за порушення п.2.8, п.2.9. п.3.5 гл.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 631 із змінами та доповненнями щодо перевищення ліміту залишку готівки в касі суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.2.8. гл.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року із змінами та доповненнями, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах, готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що не перевищує установлений ліміт каси, обов'язково здається до банків на банківські рахунки для зарахування її на банківські рахунки підприємства.

Згідно вимог п.2.9. гл. 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року із змінами та доповненнями, підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат.

У відповідності до п.7.24 Положення, у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача, сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначено видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

В той же час, позивач посилається на те, що долучені до матеріалів справи видаткові касові ордери не надавались відповідачу, такі відсутні в описі належним чином завірених документів, які надавались податковому органу та незасвідчені підписом платника чи його посадовою особою.

Суд аналізуючи це твердження зазначає, що відповідно до п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

А згідно п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 85.7 ст.85 ПК України встановлено, що отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Судом встановлено, що позивачем було підготовлено належним чином засвідчені документи на усну вимогу відповідача та оформлені описом вих.№401 від 16.03.2017 року.

Проте, у переліку наданих позивачем документів, оформлених описом відсутні копії видаткових касових ордерів №38 від 01.10.2014 року, №37 від 01.10.2014 року, від №65 від 22.12.2014 року, №68 від 22.12.2014 року, сторінок касової книги за 21.04.2015 року та за 03.03.2016 року.

Крім того, з візуального огляду наявних у справі видаткових касових ордерів та сторінок касової книги видно, що такі не завірені належним чином підписом платника податків.

Наведене свідчить про недотримання відповідачем порядку проведення перевірки в контексті отримання необхідних документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень № від 24.05.2017 року та № від 24.05.2017 року, якими відповідно встановлено порушення п.п.266.5.1 п.266.5, п.п.266.7.5. п.266.7, п.п.266.8.1 п.266.8, п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим зменшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 39 394, 87 грн. та порушення п.п.266.5.1 п.266.5, п.п.266.7.5. п.266.7, п.п.266.8.1 п.266.8, п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості на суму 157 420,83 грн., у тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями становить 133 809,247 грн. сума за штрафними санкціями 23 603,59 грн. суд зазначає таке.

Згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Контролюючим органом встановлено, що позивачем у 2015 році вчинено порушення, яке полягало у невірному зазначенні коду органу місцевого самоврядування у поданій декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та, відповідно оплата податку зарахувалася на розрахунковий рахунок іншого органу місцевого самоврядування.

Нерухоме майно, яке перебуває у власності ТзДВ «Кременчанка», належить підприємству на підставі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих Виконавчим комітетом Кременецької міської ради, та зареєстроване за адресою: Тернопільська область, Кременецький район, місто Кременець, вулиця Березина, 26 (КОАТУУ 0). Однак, код території, на якій розташовані об'єкти нежитлової нерухомості згідно КОАТУУ становить і належить Білокриницькій сільській раді Кременецького району Тернопільської області.

Форма Декларації, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 10.04.2015 року № 408, передбачає заповнення поля 8 «Код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості за КОАТУУ».

Оскільки у позивача є розбіжність між фактичним місцем розташування нерухомості (Білокриницька селищна рада) та даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (місто Кременець), ТзДВ «Кременчанка» подано запит від 02.02.2016 року про надання письмової податкової консультації щодо правильного нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до ГУ ДФС у Тернопільській області.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області надано відповідь, в якій було вказано, що у п.п. 266.9.1 п.266.9 ст. 266 ПКУ передбачено, що податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України. Враховуючи наведене вище, оскільки земельна ділянка, на якій розташовані об'єкти нерухомості ТзДВ «Кременчанка» знаходиться на території Білокриницької сільської ради, позивачем прийнято рішення про сплату податку на нерухоме майно до бюджету цього органу місцевого самоврядування.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення щодо грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, винесені відповідачем під одним номером, по-різному визначають відповідальність позивача за вчинене ним одне й те ж порушення податкового законодавства, підлягають до скасування з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 розділу ІІ «Порядку складання контролюючими органами податкових-повідомлень-рішень» та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платниками податків, затвердженого Наказом від 28.12.2015 року № 1204 Міністерства фінансів України, податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором, разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.8 Порядку, при складанні податкового повідомлення-рішення йому присвоюється номер, який вноситься до реєстру, передбаченого пунктом 1 розділу ІУ цього Порядку, та складається з: порядкового номера у межах підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення - перші 6 цифр номера, номера підрозділу який склад податкове повідомлення-рішення, - наступні 4 цифри номера.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових санкцій) (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

З огляду на зазначене вище, одним податковим повідомленням-рішенням зменшено суму грошового зобов'язання, а іншим податковим повідомленням-рішенням за тим самим номером збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати одного й того ж самого податку, чим порушено правила та порядок складання податкових повідомлень-рішень. До того ж, суд зазначає, що платник податків не може бути притягнений до фінансової відповідальності за одне й те саме правопорушення у сфері податкового законодавства шляхом збільшення в одному випадку та зменшення в іншому випадку грошового зобов'язання вказаним вище податком.

Зважаючи на наведене суд апеляційної інстанції вважає, що податкові повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року та № від 24.05.2017 року підлягають скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» підлягає до задоволення, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчанка» задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року в справі №819/857/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 2 152 216,50 грн., в тому числі основного зобов'язання в сумі 1 434 811 грн. та 717 405,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 6 904 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 110 705 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким застосовано штрафні санкції в сумі 81 779,58 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким зменшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 39 394,87 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 157 420,83 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області сплачений за подання адміністративного позову згідно платіжного доручення №3625 від 31 травня 2017 року судовий збір в сумі 38 218,75 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повний текст виготовлено 27.11.2017 року