Справа № 808/2669/17
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року 12:50Справа № 808/2669/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Печерикіної А.О.

позивача ОСОБА_1

та представників:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування висновку,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07 вересня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 (далі позивач або ОСОБА_1О.) до Відділення у Комунарському районі м.Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач або Відділення у Комунарському районі м.Запоріжжя), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 13.05.2016 №3464/10/08-27-13-02 відносно ОСОБА_1

Протокольною ухвалою суду від 18.10.2017 здійснено процесуальну заміну відповідача з Відділення у Комунарському районі м.Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області на Запорізьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області (а.с.67-68).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.06.2017 на адресу управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району надійшов оскаржуваний висновок, за результатами якого встановлено, що вартість майна вказаного позивачем у декларації набутого за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади» не відповідає наявній податковій інформації про доходи, які отримані ОСОБА_1 із законних джерел. Вважає, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірки, оскільки позивача не було повідомлено про перевірку та було позбавлено можливості надати письмові пояснення при підготовці висновку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просять суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, з підстав визначених у письмових запереченнях (вх. № 26309 від 27.09.2017), відповідно до яких зазначає, перевірка щодо ОСОБА_1 проведена у відповідності до вимог ст.5 Закону України «Про очищення влади» та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбаченим п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади». У результаті такої перевірки встановлено, що позивач у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік вказала недостовірні відомості щодо наявності майна, набутого нею за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел. Письмові пояснення та підтверджуючі документи стосовно джерел отримання коштів на придбання, згідно договору купівлі продажу № 4564 від 15.8.2005 квартири позивачем надані не були. Зазначені обставини були в повній мірі відображені під час складання висновку №3464/10/08/24-13-02 від 13.05.2016 про результати достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», а тому такий висновок є правомірним та не підлягає скасуванню. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 08.11.2017 на підставі ст. 160 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача, та допитавши свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_4 обіймає посаду Головного спеціаліста управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (а.с.11-15).

21.03.2016 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області отримано від Запорізької міської ради запит № 01/02-16/01595 від 17.03.2016 про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 (а.с.40).

13.05.2016 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області проведено перевірку відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1, за результатами якої складено висновок від 13.05.2016 №3464/10/08-27-13-02 (а.с.48).

Як вбачається із вказаного висновку, в ході проведеної перевірки встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік, набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» не відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел, а саме: 15.08.2005 ОСОБА_1, згідно договору купівлі-продажу №4564 придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1. Згідно даного договору продаж квартири провадився за 10881,00 грн. На запит ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя від 15.04.2016 №2882 щодо вартості майна та джерел отримання грошових коштів на купівлю зазначеного майна ОСОБА_1 не надані відповідні документи та пояснення.

Не погоджуючись із вищенаведеним висновком позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

З 16 жовтня 2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі Закон України № 1682-VII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України №1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Частиною 3 статті 1 Закону України №1682-VII передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктом 10 частини 1 статті 3 Закону України №1682-VII визначено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Частиною 8 статті 3 Закону України №1682-VII встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

За приписами частини 1 статті 4 Закону України №1682-VII, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

В силу приписів пункту 2 частини 5 статті 5 Закону України №1682-VII, перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, є підставою для застосування заборони лише з урахуванням обов'язкових умов, що таке майно (майнові права) було набуте за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України №1682-VII, і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Як вбачається з оскаржуваного висновку, в основу його прийняття покладено твердження відповідача щодо встановлення під час перевірки недостовірності відомостей, зазначених у пункті 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», вказаних у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, яке полягало у тому, що 15.08.2005 ОСОБА_1, згідно договору купівлі-продажу №4564 придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1. Згідно даного договору продаж квартири провадився за 10881,00 грн., на запит контролюючого органу щодо вартості майна та джерел отримання грошових коштів на купівлю майна не надані відповідні документи, що свідчить про невідповідність вартості даного майна наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел.

Процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 №1100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.11.2014 за №1385/26162 (надалі - Порядок №1100).

Відповідно до п. 2 Порядку №1100, перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Згідно з п. 3 Порядку №1100, перевірка включає такі стадії:

1)отримання від керівника відповідного органу запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2)одержання у разі необхідності від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки (послужного списку) особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3)проведення перевірки, що фактично полягає в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4)повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5)одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6)підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Пунктом 4 Порядку №1100 визначено, що при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Абзацами 6-10 пункту 6 Порядку №1100 передбачено, що отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації. За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел. Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації. Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел. Про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Пунктом 12 Порядку №1100 передбачено, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Як встановлено судом, лист від 15.04.2016 № 2812 про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо вартості майна та джерел отримання грошових коштів на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1, податковим органом було надіслано на імя позивача за адресою: АДРЕСА_2, 69000, тобто на адресу по якій ОСОБА_1 не проживає (а.с.47).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та, відповідно, відповідачем не надані належні докази повідомлення податковим органом про встановлені під час перевірки ОСОБА_1 недостовірність та/або невідповідність відомостей наявній податковій інформації.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що ОСОБА_1 була запрошена у телефонному режимі для надання пояснень щодо недостовірних відомостей, зазначених у декларації, однак суд критично ставиться до зазначеного посилання, оскільки представником не надано жодного доказу, в підтвердження зазначеного.

Крім того, судом встановлено, що будь-яких інших заходів щодо повідомлення позивача про виявленні недостовірності відомостей зазначених в декларації та відповідно отримання від неї письмових пояснень чи документів, відповідачем не вчинялося. На думку суду одним із таких заходів, щодо повідомлення позивача могло бути надсилання відповідного запиту на адресу місця роботи позивача, а саме до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем під час проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру доходам, отриманим із законних джерел, стосовно позивача не було дотримано порядку проведення такої перевірки.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач позбавив позивача гарантованого законом права надати пояснення причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Щодо виявлених у декларації недостовірностей суд зазначає наступне.

В оскаржуваному висновку зазначено, що згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів: сума сукупного доходу за 2015 рік складає 61100,28 грн., з них: сума заробітної плати за 2015 рік 61100,28 грн. (101 ознака). У декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік у розділі ІІ, гр.5 сума сукупного доходу 63437 грн., з них: сума заробітної плати за 2015 рік 61100 грн., інші види доходів 2337 грн. Розбіжність у сумі 2337 грн. пояснюється відображенням суми субсидії на ЖКП.

Суд зазначає, що для виявлення розбіжностей доходів за 2015 рік у сумі 2337 грн., зазначених у позиції 20 розділу II «Відомості про доходи» декларації, податковим органом було використано повідомлення про призначення субсидії для відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги (далі - ЖКП) за 2015 рік, з якого встановлено, що доходи у сумі 2337 грн., зазначені у позиції 20 розділу II «Відомості про доходи» декларації - це сума наданих ОСОБА_1 субсидій для відшкодування витрат на ЖКП за 2015 рік. Відповідні пояснення були надані позивачем у приміщення податкового органу, та не потребують додаткового доказування.

Крім того, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.49) вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_3, яка є у її власності згідно із договором купівлі-продажу №4564 від 15.08.2005 (а.с.8-10) та відображена у позиції 25 розділу III «Відомості про нерухоме майно» декларації.

Вищезазначене нерухоме майно було придбане позивачем у період перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади».

Суд зауважує, що відповідачем не надано будь-яких доказів здійснення перевірки фінансового стану ОСОБА_1 за період 2005 року, та, безпосередньо, отримання позивачем грошових коштів із незаконних джерел.

Позивач у судовому засіданні вказала, що кошти на придбання квартири адресою: АДРЕСА_3 отримала від продажу іншої квартири та частину недостатньої суми від своєї матері.

Так, судом встановлено, що вартість придбаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу №4564 від 15.08.2005 становила 10881 грн.

Відповідно до Архівної довідки від 17.10.2017 вих. № 2466/01-17 (а.с.65), Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом повідомлено, що в наряді «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались» за період з 12.08.2005 - по 27.12.2005 (Справа № 2-03, Том № 2, Порядковий № 59) на сторінці 14-24 зберігається примірник Договору купівлі-продажу квартири, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 15 серпня 2005 року за реєстровим № 4556, та документи на підставі яких він посвідчувався. За цим Договором ОСОБА_7, ОСОБА_4 (Продавці) - продали квартиру АДРЕСА_4, а ОСОБА_8 (Покупець) - купила цю квартиру за 7212 грн., які Продавці одержали від Покупця при підписанні цього договору (згідно пункту 3 Договору купівлі-продажу квартири).

Таким чином, позивачем доведено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 була придбана, в тому числі за рахунок коштів, отриманих від продажу іншої квартири АДРЕСА_4.

Допитана у судовому засіданні 08.11.2017 ОСОБА_9, яка є свекрухою позивача, підтвердила, що дійсно у 2005 році нею було надано частину коштів на придбання дітьми квартири за адресою: АДРЕСА_3, проте конкретну суму, яка була надана наразі зазначити не може, оскільки минуло понад 10 років.

Таким чином, саме за рахунок вказаних коштів була придбана позивачем квартира, що на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 та була задекларована нею у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивача було позбавлено права надати пояснення щодо виявлених розбіжностей, що є порушенням прав особи, щодо якої проводиться перевірка та не відповідає засадам, які закріплені в Законі України «Про очищення влади», вказане свідчить про неповне з'ясування відповідачем усіх фактів та обставин, що потягло за собою висновок щодо недостовірності та невідповідності даних, зазначених позивачем у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

В даному випадку, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в установленому законом порядку не доведених факт використання позивачем для купівлі квартири грошових коштів, отриманих із незаконних джерел.

Згідно з приписами ч. 11 статті 5 Закону України №1682-VII, складений у відповідності до даної статті Закону висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Отже, на рівні Закону України №1682-VII прямо передбачена можливість оскарження складеного за наслідком проведення перевірки висновку в судовому порядку, а тому суд вважає такий висновок рішенням суб'єкту владних повноважень, а саме актом індивідуальної дії, який прямо впливає на права та інтереси особи і в силу приписів п. 1 ч. 2 статті 17 КАС України може бути оскаржений в судовому порядку до адміністративного суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржуваний Висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 13.05.2016 №3464/10/08-27-13-02 відносно ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_4 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Висновок Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ДФС у Запорізькій області від 13.05.2016 №3464/10/08-27-13-02 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» відносно ОСОБА_1.

3. Судові витати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (Відділення в Комунарському районі м. Запоріжжя).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко