Справа № 826/1687/17
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Київ К/800/26134/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Бухтіярової І.О., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві

на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2017 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року

у справі №826/1687/17

за поданням Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ГУ ДФС у м. Києві)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК «ЯМЗ» (надалі - ТОВ «ТПК «ЯМЗ»)

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -

встановив:

ГУ ДФС у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з поданням, в якому просило підтвердити обґрунтованість свого рішення від 26.01.2017 року про адміністративний арешт майна ТОВ «ТПК «ЯМЗ» на підставі ст. 94 Податкового кодексу України у зв'язку з відмовою в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року, подання ГУ ДФС у м. Києві залишено без розгляду.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДФС у м. Києві звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій й повернення справи на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу є підставою для арешту майна платника.

Згідно з п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів визначено ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом ч. 1 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків здійснюється на підставі подання органів доходів і зборів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, підставою для звернення заявника до суду став недопуск підприємством посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві, про що складено акт від 26.01.2017 року №36/26-15-14-04-05 та підтверджується рішенням про застосування адміністративного арешту майна платників податків від 26.01.2017 року №1713, прийнятим о 17 год.50 хв.

В той же час, спірне подання контролюючим органом було надіслано рекомендованим поштовим відправленням 27.01.2017 року та отримано Окружним адміністративним судом м. Києва 30.01.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

За приписами ч. 9 ст. т103 Кодексу адміністративного судочинства України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Проте, згідно з абз. 2 ч.11 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України на обчислення строків, встановлених цією статтею не поширюються правила статті 103 цього Кодексу. Строки, встановлені цією статтею, обчислюються годинами і закінчуються із зазначенням години, на яку припадає таке закінчення.

Як роз'яснено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 року №149/11/13-11, строки звернення заявника з поданням, передбачені частинами другою та третьою статті 1833 Кодексу адміністративного судочинства України, є різновидами строку спеціального звернення до суду, передбаченого ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказана норма встановлює, що Кодексом адміністративного судочинства України можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, ніж шестимісячний загальний строк.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з доводами судових інстанцій про порушення процесуальних строків звернення із спірним поданням до адміністративного суду.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства, підтверджуються встановленими у справі обставинами та не спростовуються доводами касаційної скарги.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ І.О. Бухтіярова

___________________ Ю.І. Цвіркун