Справа № 489/4171/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/4171/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому позивач просила: визнати дії відповідача щодо обчислення розміру довічного грошового утримання в розмірі 88% протиправними; зобовязати відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до її стажу роботи половини строку навчання в Одеському державному університеті 2 роки 5 місяців, встановивши його у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок починаючи з 03.07.2017 року, та виплатити недоотриману нею різницю; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 03.07.2017 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач починаючи з 07.07.1992 року до 30.06.2017 року працювала на посаді судді Заводського районного суду м. Миколаєва.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя № 188/о/15-17 від 27.06.2017 року позивача звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у звязку з поданням заяви про відставку.

З 03.07.2017 року позивач перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та отримує довічне грошове утримання судді в розмірі 88 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Не погоджуючись із діями відповідача в частині не врахування при призначенні щомісячного довічного грошового утримання половини навчання у вищому юридичному навчальному закладі, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що до трудового стажу роботи входить, проте не був зарахований, період навчання позивача в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1984 року до 01.07.1989 року.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, зараховується половина строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова, становить більше, ніж повних 25 років, що, в свою чергу, дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, згідно п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

При цьому, згідно пункту 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні вимоги містив п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (чинного та в редакції на момент роботи позивача на посаді судді), яким було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, що діяла на день призначення (обрання) позивача суддею) від 15.12.1992 року № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Також, відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу Президента України № 584 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно абзацу 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинного та в редакції на момент роботи позивача на посаді судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, з наведеного вбачається, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період роботи позивача на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, до трудового стажу роботи входить період навчання позивача в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1984 року до 01.07.1989 року.

Також, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку стажу позивача, який дає їй право на відставку, вбачається, що вказані періоди були враховані при прийнятті рішення про відставку позивача.

Доводи відповідача щодо наявності у позивача стажу роботи на посаді судді лише у розмірі 24 років 11 місяців 25 днів, який, на думку останнього, дає їй право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88% її суддівської винагороди, повністю спростовуються, як рішенням Вищої ради правосуддя, яким звільнено позивача у відставку саме при наявності у неї стажу судді більше, ніж повних 25 років, а так само і розрахунком стажу позивача, який дає їй право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, Заводського районного суду м. Миколаєва.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, зараховується половина строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова, становить більше, ніж повних 25 років, що, в свою чергу, дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець