Справа № 653/1119/17
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 653/1119/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Крапівіна О.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області, ОСОБА_2 на постанову Генічеського районного суду України Херсонської області від 30 травня 2017р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017р. представник позивачки звернувся в суд із позовом до Генічеського ОУПФ України в Херсонської області, в якому просив призначити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з 3.08.2014р. у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування своїх вимог представник позивачки зазначив, що до 2000р. ОСОБА_3 проживала на території АР Крим. В 2000р. позивачка виїхала із України на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Представник позивачки неодноразово звертався до ПФ із заявою про призначення ОСОБА_3 виплати пенсії за віком. Однак, фонд відмовляв у призначенні пенсії, мотивуючи свої дії тим, що позивачка на території України не зареєстрована, та має з'явитися до органу ПФ України виключно особисто.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними представник позивачки просив вимоги задовольнити.

Постановою Генічеського районного суду України Херсонської області від 30 травня 2017р. адміністративний позов частково задоволено.

Зобов'язано Генічеське ОУПФ України Херсонської області повторно розглянути заяву від 7.06.2015р. про призначення пенсії ОСОБА_3, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Генічеського ОУПФ України Херсонської області на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 640грн..

В апеляційних скаргах апелянти просять постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування постанови суду з ухваленням по справі нової постанови про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не може позбавити позивачку права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.198 КАС України, постанову суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судовою колегією встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3, 25.02.1947р.н., є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії АС 707235 (а.с.16).

У 2000р. ОСОБА_3 виїхала із України на постійне місце проживання до Ізраїлю.

У червні 2015р. уповноважений представник позивача, діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, особисто звернувся до відповідача із заявою ОСОБА_3, щодо призначення виплати позивачу пенсії. До заяви додано необхідні документи, що підтверджують право позивача на поновлення виплати пенсії.

Своїм рішенням від 8.07.2015р. УПФ відмовив позивачці у поновленні виплати пенсії у звязку із тим, що Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя не поширюється на позивачку, оскільки вона не проживає на території АР Крим та м.Севастополя і не є громадянкою України (а.с.70).

Позивачка не погодилася із зазначеним рішення та звернулася в суд із даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Генічеського ОУПФ України в Херсонської області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_3, з урахуванням підстав, за якими позивач просить її скасувати та призначити їй пенсію, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, державою гарантовано право людини отримувати пенсію з метою забезпечення рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму.

За правилами п.1 ч.1 ст.8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є громадянином України. Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, позивачка має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Тобто, у відповідності до ч.1ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу позивачка набула право на отримання пенсії за віком.

У відповідності до ст.44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу УПФ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням УПФ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, нотаріально посвідченої.

За правилами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву позивачка подала через свого представника, повноваження якого належним чином підтверджені. Щодо неналежного оформлення заяви у відповідача претензій не було.

Проте, УПФ зазначило, що позивачем не надано до пенсійного фонду паспорту громадянина України із відміткою про його реєстрацію на території України, що, на думку відповідача, унеможливлює призначення пенсії позивачу.

Апеляційний суд вважає цей довід необґрунтованим, виходячи з наступного.

За правилами п.16 Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Згідно із п.29 Порядку, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, представником позивачки виконано вимоги п.7 Порядку стосовно надання необхідних документів для призначення пенсії, зокрема, на підтвердження громадянства та місця проживання (реєстрації) надано копію паспорту громадян України для виїзду за кордон.

За приписами ч.2 ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст.2 ЗУ «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

У відповідності до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що ненадання паспорту громадянина України, не є підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки позивачем на підтвердження своєї особи надано закордонний паспорт, надання якого в даному випадку законодавством не виключається.

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні за №1-32/2009 від 7.10.2009р. зазначив, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольорі шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадян на призначення йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо призначення та виплаті їй пенсії підлягають задоволенню.

Крім того, з урахуванням довготривалого розгляду питання про призначення пенсії ОСОБА_3, з метою відновлення порушених пенсійних прав, апеляційний суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та зобовязати УПФ повторно розглянути подану заяву представника позивачки від 7.06.2015р. про призначення пенсії, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що постанову суду першої інстанції не можливо вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197,202,207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Генічеського районного суду України Херсонської області від 30 травня 2017р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області у призначенні пенсії ОСОБА_3.

Зобовязати Генічеське об'єднане управління пенсійного фонду України Херсонської області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії.

Зобов'язати Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_3, починаючи з 6.08.2014р..

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

ОСОБА_1