Справа № 807/521/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10489/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі за позовом Приватного підприємства «Маріко-М» до Управління Держпраці у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - перший заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович, про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Приватне підприємств «Маріко-М» (далі - ПП) звернулося до суду з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - Управління) в якому просило: визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.04.2017 №№07-15-020/149-104, 07-15-020/149-105 (далі - Постанови).

Позовні вимоги обґрунтовує безпідставністю зроблених відповідачем висновків про порушення ПП вимог трудового законодавства та винесення на їх основі Постанов. Вказує, що в ході проведеної Управлінням перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування неповно досліджено усі обставини та документи, що подавались під час такої перевірки та розгляді справи про накладення штрафу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі №807/521/17 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що при проведенні позапланової перевірки позивача виявлені ряд порушень вимог трудового законодавства, які під час перевірки останнім не спростовані, що і стало наслідком винесення оскаржуваних Постанов.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. А тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем неправомірно, виходячи із встановлених обставини накладено на позивача штрафи.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 13.03-16.03.2017 на підставі наказу «Про проведення позапланових перевірок» від 10.03.2017 №70-р та направлення на проведення перевірки від 10.03.2017 №185 головними державними інспекторами Управління Юртином В.Ф. та Попковим В.С. (далі - Інспектори) проведено перевірку ПП з питань додержання законодавства про працю, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 16.03.2017 №07-15-020/149 (далі - Акт; а.с.58-61).

Зі змісту Акта видно, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог частин 1 та 3 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), статтей 29, 83 КЗпП та ст.24 Закону України «Про відпустки». Ці порушення полягали у використанні праці працівників в період з 10.03.2017 по 13.03.2017 та з 11.03.2017 по 13.03.2017 без укладення з ними трудових договорів; прийомі на роботу найманих працівників без ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; при звільненні працівників не проведено у березні 2016 року нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Акт крім Інспекторів, був підписаний і директором ПП ОСОБА_2 відповідно до пояснень якої, на час проведення перевірки у ПП на умовах цивільно-правових договорів працювали ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які виконували роботу з прибирання приміщення кухні. Оплата праці цим працівникам здійснювалась згідно акту виконаної роботи по завершенню дії договору, а так як станом на 13.03.2017 роботи ще виконані не були, то і оплата не здійснювалась (а.с.61).

27.03.2017 телефонограмою ПП було повідомлено про те, що розгляд справи за результатами встановлених у ході перевірки обставин буде відбуватись 04.04.2017 о 10/00 год (а.с.72).

04.04.2017 першим заступником начальника Управління за результатами розгляду Акта було складено Постанови. За постановою №07-15-020/149-104 за порушення ч.3 ст.24 КЗпП на підставі абзацу 2 ч.2 ст.265 КЗпП вирішено накласти на ПП штраф у розмірі 192000 грн (а.с.25-26). Постановою №07-15-020/149-105 за порушення ст.29 КЗпП на підставі абзацу 8 ч.2 ст.265 цього Кодексу накладено штраф у розмірі 3200 грн (а.с.13-15).

Не погодившись із такими рішеннями відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Пункт 2 ч.1 ст.29 КЗпП встановлює, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

Положеннями ч.1 ст.259 КЗпП передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному КМУ.

У відповідності до пунктів 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою КМУ від 11.02.2017 №96 (далі - Положення), Державна служба України з питань праці (далі - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою КМУ від 11.02.2015 №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Управління.

Наказом Держпраці від 04.02.2016 №8 затверджено «Положення про Управління Держпраці у Закарпатській області» (далі - Положення про Управління), згідно з п.1 якого, Управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно з пп.5 п.4 Положення про Управління, Управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю.

Відповідно до пп.5 п.6 Положення про Управління, Управління має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.

За змістом ч.1 ст.7 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Нормою ч.2 ст.265 КЗпП України, зокрема абзацами 2 та 8 встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору та порушення інших вимог трудового законодавства, - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2) та у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8).

З аналізу наведених вище законодавчих положень випливає, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених ст.265 КЗпП факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб'єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП визначається «Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

З матеріалів справи видно, що між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 існували відносинами цивільно-правового характеру, що виникли між ними на підставі цивільно-правових договорів і які були врегульовані положеннями однойменних договорів та нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Виплата цим особам винагороди за такими договорами проводилась на підставі актів здавання - приймання виконаних робіт.

10.03.2017 та 11.03.2017 ПП, як Замовником, укладено цивільно-правові договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як Виконавцями. Відповідно до предмету вказаних договорів, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи з прибирання приміщення кухні, чищення кухонного обладнання та інвентаря ресторану «Маріка» в строк з 10-11.03.2017 до 19.03.2017 (а.с.16-17).

За змістом ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься в ст.626 ЦК, відповідно до ч.1 якої договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Актами здавання-приймання виконаних робіт від 20.03.2017 та видатковими касовими ордерами від 24.03.2017 підтверджується, факт виплати Виконавцям одноразової винагороди із відрахуванням від неї суми податку (а.с.18-19).

Винагорода за виконану роботу виплачена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по закінченню виконаних робіт із відрахуванням сплачених податків, передбачених чинним законодавством. Це відображено в бухгалтерській довідці ПП за березень 2017 року №2, а саме: за цивільно-правовим договором від 10.03.2017 з винагороди ОСОБА_3 у сумі 1100 грн утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 198 грн., військовий збір у сумі 16,50 грн та єдиний соціальний внесок у розмірі 242, грн.; за цивільно-правовим договором від 11.03.2017 з винагороди ОСОБА_4 у сумі 1000 грн утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 180 грн., військовий збір у сумі 15 грн. та єдиний соціальний внесок у розмірі 220 грн (а.с. 23).

Згідно з п.3.6 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 30.01.2015 за №111/26556), у графі 5 податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку - «Ознака доходу» зазначається ознака доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. Ознака доходу визначається до нарахованого доходу. Якщо доходи виплачуються у звітному кварталі не в повному обсязі і їх остаточна виплата буде здійснюватись у наступних кварталах, ознака доходу в разі виплати повинна вказуватися відповідно до нарахованого в попередньому кварталі доходу.

Відповідно до довідника ознак доходів «ознака доходу» - « 102» означає виплати відповідно до умов цивільно-правового договору.

Крім того, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за перший квартал 2017 року, зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали дохід за ознакою доходу « 102» (а.с. 20-22).

Вказаними вище документами підтверджується факт належного оформлення сторонами відносин, що між ними склалися, а також виконання ними зобов'язань, зокрема і щодо належної оплати винагороди за надані послуги.

Щодо порушення ПП вимог норм ст.29 КЗпП, а саме, не ознайомлення власником або уповноваженим ним органом при прийомі на роботу найманих працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, то судом першої інстанції було вірно зазначено те, що вказана норма стосується саме найманих працівників, а не осіб, котрі виконують роботу за цивільно-правовими договорами. А так як, не ознайомлення з вищевказаними документами при прийомі на роботу, стосувалося лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто осіб, які працювали на даному підприємстві за цивільно-правовими договорами, то у власника ПП при прийомі останніх на роботу не було обов'язку ознайомлювати їх з відповідними правилами.

Відтак, враховуючи те, що у розглядуваному випадку, між ПП, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникли інші відмінні від трудових відносини, умови дотримання яких закріплювались цивільно-правовими договорами і жодна із сторін договору не ставила вимогу про визнання таких відносин трудовими, то відповідно висновки відповідача про допущення порушень позивачем вимог ч.3 ст.24 та ст.29 КЗпП є необгрунтованим та таким, що призвели до безпідставного накладення на нього стягнень згідно оскаржуваних Постанов.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення у повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст виготовлений 27 листопада 2017 року.