Справа № 554/5088/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р.Справа № 554/5088/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 26.07.2017р. по справі № 554/5088/17

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області третя особа Управління соціального захисту населення ОСОБА_2 районної у м. Полтава ради

про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

26 липня 2017 року постановою Октябрського районного суду м. Полтави задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Управління соціального захисту населення ОСОБА_2 районної у м. Полтава ради про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобовязання дії.

Визнано дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа № 2а/554/28/2014, виданого 25.12.2014 року Октябрським районним судом м.Полтава (виконавче провадження № 45951696) протиправними.

Скасовано постанову від 30.05.2017 року головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа № 2а/554/28/2014, виданого 25.12.2014 року Октябрським районним судом м. Полтава (виконавче провадження № 45951696).

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджючись із постановою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції неналежно досліджено матеріали справи, фактичні дії (бездіяльність) відповідача та їх наслідки. Вважає, що суд, відмовивши в задоволенні частини позовних вимог, захищає інтереси державного органу в збиток його правам. За таких обставин скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову від 26.07.2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Разом з цим просив провести розгляд справи без його участі.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось.

Відповідно до положень ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено без участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що 25.12.2014 року Октябрським районним судом м.Полтави видано виконавчий лист № 2а/554/28/2014, згідно якого зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтава ради вчинити дії, направлені на виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі встановленому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

29.12.2014 року постановою старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 45951696 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

30.05.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 винесено постанову у виконавчому провадженні № 45951696 про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме виконавчого листа № 2а/554/28/2014, виданого 25.12.2014 року Октябрським районним судом м. Полтава.

Підставою для прийняття даного рішення державним виконавцем стало те, що згідно повідомлення Управління та соціального захисту населення виконкому ОСОБА_2 районної у м. Полтаві ради від 19.01.2015 року № 02-350 ОСОБА_1 здійснено нарахування недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 6090,00 грн. Однак, виконати рішення суду в повному обсязі неможливо у звязку з відсутністю коштів для забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення. Так як згідно чинного законодавства джерелами фінансування витрат за рішеннями судів є кошти, передбачені на реалізацію положень Законів України, а також на фінансування органів державної виконавчої влади, які визначені відповідачами у судових справах, в межах бюджетних призначень, передбачених Законами України на відповідний рік для виконання судових рішень, виплатити суму недотриманої компенсації неможливо з звязку із відсутністю бюджетних асигнувань на ці соціальні виплати.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 09.10.2015 року у справі № 6а/554/121/2015 у задоволенні заяви державного виконавця про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо повернення виконавчого документу стягувачу, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості повернення виконавчого документу з підстав, визначених п. 9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в іншій частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позивач повинен довести наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому матеріальної та моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не надав доказів стосовно обґрунтованості вимог, що відповідач ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області спричинив позивачу матеріальну, фізичну чи моральну шкоду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання, що протиправною (незаконною) бездіяльністю ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Полтави спричинено позивачу матеріальну, фізичну та моральну шкоду задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо встановлення судового контролю за діями боржника та відповідача по виконанню судового рішенню щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік та зобовязання відповідача надати суду звіт по виконанню судового рішення, з наступних підстав.

Положеннями КАС України визначені загальні та спеціальні способи судового контролю.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 181 КАС України.

В свою чергу, спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені статтею 267 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.267 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані норми кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163 КАС України та абзацу п'ятого пункту 4 частини першої статті 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, яке реалізується виключено під час прийняття постанови по суті.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправними дій головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документа стягувачу та скасування постанови від 30.05.2017 року щодо повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа № 2а/554/28/2014, виданого 25.12.2014 року Октябрським районним судом м. Полтава є належним способом захисту порушеного права позивача, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобовязання відповідача поновити виконавчі дії по виконавчому провадженню № 45951696 в передбачені законом строки та зобовязання відповідача виконати боржником необхідні дії по перерахунку боргу у відповідності до судового рішення (5 мінімальних заробітних плат) на момент виплати.

Крім того, колегія суддів зазначає, що права позивача під час примусового виконання судового акта можуть бути захищені в результаті оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби у судовому порядку, що врегульовано Законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог щодо встановлення судового контролю за діями боржника та відповідача по виконанню судового рішення щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Октябрського районного суду м. Полтава від 26.07.2017р. по справі № 554/5088/17 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 26.07.2017р. по справі № 554/5088/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 27.11.2017 р.