Справа № 308/1502/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1502/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево, інспектора Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево ОСОБА_3 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 24 листопада 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 листопада 2017 року.

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево, інспектора Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево ОСОБА_3 про скасування постанови.

Позовні вимоги мотивує тим, що інспектором поліції ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АР №056626 від 11.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбачене ч.5 ст.121 КУпАП. На позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривень. Позивач вважає, що винесена інспектором постанова не ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню, як незаконна. Оскільки, була складена за адресою вул. Нікітіна, 82, 11.02.2017 року о 23.30, тобто за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Даним діянням інспектор поліції порушила ч. 2 ст. 258 КУпАП, а саме склала протоко про адміністративне правопорушеня компетенцію яких віднесено до Національної поліції. При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що розглянувши справу на місці зупинки автомобіля, а не за місцем вчинення адміністративного правопорушення (Управління патрульної поліції вул. О.Кошового, буд.2, м. Ужгород) інспектор ОСОБА_3, не дала позивачу скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Розгляд справи на дорозі унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. В порушення вимог ст.ст. 278, 279. КУпАП після висловлення звинувачень гр.. ОСОБА_1, інспектором поліції у патрульному автомобілі було винесено постанову.

Крім того, додатково на адресу суду позивачем було подано заяву від 03 липня 2017 року, згідно якої вказував, що інспектором поліції ОСОБА_3 звинувачувала позивача в тому, що не був пристебнутий паском безпеки під час керування автомобілем. На його заперечення, що був пристебнутий паском безпеки під час керування автомобілем і відстебнувся після зупинки, коли чекав в припаркованому автомобілі щоб патрульні підійшли до транспортного засобу, вона відповідала, що водій повинен бути пристебнутим навіть у припар кованому транспортному засобі, поки до нього не підійдуть патрульні поліцейські.

На основі наведеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора патрульної служби УПП в м. Ужгороді та Мукачево ОСОБА_3 АР №056626 від 11.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити такі.

Відповідач - інспектор УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП ОСОБА_3. у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Представник Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову просив відмовити повністю. Представником відповідача ОСОБА_2 на адресу суду було подано заперечення на позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши учасників судового засідання, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 ч.1 ст.3 КАС України визначає, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП ОСОБА_3 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №056626 від 11.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривень. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1.ІНФОРМАЦІЯ_1, мешк.АДРЕСА_1, керуючи транспортним засобом, ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1, 11.02.2017 року о 23 год. 00 хв. на (в) Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Нікітіна, 82, не був пристебнутий ременем безпеки, на транспортному засобі, який обладнаний засобами пасивної безпеки (ременем безпеки), чим порушив п.2.3 «в» ПДР України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту адміністративного позову та пояснень позивача в судовому засіданні слідує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом марки ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1, 11.02.2017 року о 23 год. 00 хв. на вул Нікітіа, 82 м.Ужгороді, та зазначає, що їхав з дотриманням Правил дорожнього руху.

Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем, інспектором УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП ОСОБА_3, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема встановленого ст.279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Як зазначено у п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 5 статті 121.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Позивач посилався на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому КС України зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, а відповідно вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інспектор УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_3 склала постанову у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до вищезазначених судом норм Закону.

Посилання позивача, як на підставу для скасування зазначеної вище постанови, на те що відповідач не вчинив дій передбачених ст. 279 КУпАП не є доцільними, оскільки у даному випадку інспектор поліції діяв у порядку передбаченому частиною 5 статті ст. 285 КУпАП.

Також, в оскаржуваній постанові чітко зазначені реквізити для сплати штрафу, а позивачу відразу після розгляду справи вручена копія такої постанови із реквізитами сплати штрафу.

Також суд зазначає, що позивачем отримано копію постанови та роз'яснення строки та порядок її оскарження, що підтверджується його підписом без зауважень. В подальшому позивач, оскаржив постанову при притягнення його до відповідальності в судовому порядку.

Разом з тим, незважаючи на заперечення водієм факту порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови інспектором всупереч ст.245 КУпАП не було вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідженні всіх обставин справи. Відповідачем жодних доказів, зокрема пояснень свідків, пояснень інших учасників руху, фото-та відео фіксацію на підтвердження факту вчинення позивачем вказаного правопорушення суду не надано.

З наданого представником відповідача та дослідженого судом відеозапису неможливо встановити що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешк.АДРЕСА_1, керуючи транспортним засобом, ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1, 11.02.2017 року о 23 год. 00 хв. на (в) Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Нікітіна, 82, не був пристебнутий ременем безпеки, на транспортному засобі, який обладнаний засобами пасивної безпеки (ременем безпеки). Наданий відеозапис з нагрудної камери поліцейського не підтверджує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки даний відеозапис стосується обставин складання самої постанови про адміністративне правопорушення під час якої позивач заперечував порушення ним Правил дорожнього руху, а саме вказував, що був пристебнутий паском безпеки під час керування автомобілем і відстебнувся після зупинки, коли чекав в припаркованому автомобілі щоб патрульні підійшли до транспортного засобу. Крім того, під час складання оскаржуваної постанови позивач вказував про наявність технічної несправності з транспортним засобом та не заперечував факт того, що не працює «габаритне світло». Таким чином суд не вважає що даний відеозапис може слугувати належним доказом, оскільки він не відтворює факт вчиненого адміністративного правопорушення, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, пояснив, що перебував в якості пасажира в транспортному засобі ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1, їх з позивачем дійсно зупинили працівники поліції 11.02.2017 року близько 23 год. 00 хв. в м. Ужгород по вул. Нікітіна. Разом з тим, зазначив, що і він, і водій були пристебнуті ременем безпеки під час того коли їхали в автомобілі, та відстебнулись вже після зупинки на вимогу працівників поліції.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КпАП України, відповідачем не надано.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3 «в» Правил дорожнього руху суду не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого а адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, суд вважає недоведеним.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в м. Ужгороді та Мукачево, інспектора УПП у м. Ужгород та Мукачево ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 7-14, 18, 19, 24, 71, 128, 143, 146, 158, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.5 ст. 121, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево, інспектора Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево ОСОБА_3 про скасування постанови - задовольнити.

Постанову інспектора роти №2 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР за №56626 від 11.02.2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривня визнати протиправною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош