Справа № 813/3260/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року справа № 813/3260/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, за участю третьої особи Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправними дій і бездіяльності, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУ НП у Львівській області, відповідач), в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

-визнати протиправними дії та бездіяльність ГУ НП у Львівській області щодо невиконання Закону України «Про Національну поліцію» як роботодавця;

-поновити ОСОБА_2 начальником сектору реагування патрульної служби Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області;

-стягнути з ГУ НП у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.07.2016 по 20.11.2017 року 109 038, 72 грн.;

- встановити судовий контроль за виконання рішення суду протягом 15 днів з дня отримання відповідачем копії постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2015 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ГУМВС у Львівській області, третя особа) поновило ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ для подальшого проходження ним публічної служби, натомість ГУ НП у Львівській області всупереч прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» не здійснило переміщення в поліцію. Вважає, що відповідач зобовязаний після виконання постанови суду здійснити переміщення по службі, оскільки й надалі позивач перебуває у трудових відносинах в правоохоронному органі. Зазначає, що ОСОБА_2 після поновлення в органах внутрішніх справ перебуває у вимушеному прогулі, оскільки відповідач не виконує покладений на нього обовязок. До того ж, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_2 в лютому 2016 року подав рапорт про прийняття на службу до поліції на рівнозначну посаду, якою є начальник сектору реагування патрульної служби Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги, викладені та обгрунтовані в заявленому позові. Просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідач та представник третьої особи в судове засідання не прибули, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

У поданих суду письмових запереченнях ГУ НП у Львівській області зазначає, що в Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма, яка б зобовязувала органи поліції безальтернативно приймати на службу усіх громадян України лише за бажанням останніх. Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установи) тощо. Зазначає, що жодних правовідносин у позивача з ГУ НП у Львівській області не було, тобто відповідач жодних прав ОСОБА_2 не порушував. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, просить в задоволенні таких відмовити повністю.

В силу положень ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом зясовано, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року у справі №813/5922/15 за позовом ОСОБА_2 до ГУМВС України у Львівській області, Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в органах внутрішніх справ, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу було задоволено позовні вимоги повністю та поновлено ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Самбір і Самбірського району ГУ МВС у Львівській області з 17.10.2015 року.

Наказом Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 22.07.2016 року №987 о/с майора міліції ОСОБА_2 начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Самбір і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області було звільнено з 06.11.2015 року із органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів), відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України і наказу МВС України від 06.11.2015 року №1388.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ГУМВС України у Львівській області, ГУ НП у Львівській області про визнання протиправними дій і бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу №987 о/с від 22.07.2016 року, зобов'язання до вчинення дій, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2017 року визнано протиправними дії голови ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області щодо застосування п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та визнано протиправним і скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області від 22.07.2016 року №987 о/с про звільнення майора ОСОБА_2 з посади начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м.Самбора і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області.

Аналізуючи приписи законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи, суд виходить з наступного.

Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року.

Пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі(закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.11.2014 року, 04.11.2014 року, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст.49 Закону України «Про національну поліцію», згідно якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Крім того, з аналізу приписів п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII слідує, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, тобто Законом України «Про Національну Поліцію».

Отже, умовою прийняття працівників міліції на службу в поліцію є відповідність вказаних осіб вимогам до поліцейських визначених Законом України «Про Національну поліцію».

Вказані норми закону набрали чинності 07.11.2015 р.

При розгляді справи зясовано, що позивач подавав рапорт від 18.02.2017 року, 07.09.2017 року про бажання проходити службу в Національній поліції, хоча з матеріалів справи не вбачається, що дана заява була розглянута та по ній не було прийнято рішення. Тобто, позивач виявив згоду на проходження служби в поліції.

Судом встановлено, що після поновлення ОСОБА_2 на службу ГУМВС у Львівській області, відповідачем не було запропоновано позивачу жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, не вирішено питання про можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції.

Таким чином, попри бажання позивача проходити службу в поліції та відповідність вимогам до поліцейських, відповідачем не було дотримано передбаченого пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» права позивача бути прийнятим на службу до органів поліції.

Підставою для переміщення шляхом призначення на рівнозначну посаду є положення Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 займав посаду начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Самбір і Самбірського району ГУ МВС у Львівській області. Відтак, рівнозначною посадою є начальник сектору відділу.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне зобовязати ГУ НП у Львівській області у відповідності до п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» поновити ОСОБА_2 на службу до поліції на рівнозначну посаду, яку він обіймав в ГУ МВС України у Львівській області, а саме - начальником сектору реагування патрульної служби Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Крім цього, враховуючи всі обставини справи та наявні у справі докази, суд дійшов висновку стягнути з відповідача ГУ НП у Львівській області в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з врухуванням наступного.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Грошове забезпечення поліцейських встановлюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988) та Наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (далі Наказ № 260).

Згідно з Постановою №988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підставою для виплати грошового забезпечення відповідно до Наказу №260 є наказ керівника органу, закладу, установи Національної поліції про призначення на посаду поліцейського відповідно до нуменклатури посад.

Тобто, при призначенні на посаду ОСОБА_2 належить здійснити виплату грошового забезпечення, який відповідно до Постанови № 988, складається з посадового окладу - 2 700 грн., спеціального звання майора - 2000 грн., надбавки за стаж служби (22 роки) - 2 115 (45%) грн.

Відповідно до Наказу № 260 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням суми заробітної плати за фактично відпрацьовані 2 місяці на число календарних днів за цей період.

Згідно з поданим позивачем розрахунку середньомісячне грошове забезпечення становить 6 815 (шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. (2700 грн. + 2000 грн. + 2115 грн. = 6 815грн.)

Відтак, розмір середньоденного заробітку позивача становить 233 (двісті тридцять три) грн.44 коп.( 6 815 грн. х 2 : 61 календарний день = 233, 44 грн. )

Вимушеним прогулом у даній справі слід вважати період з моменту винесення наказу ГУМВС у Львівській області про поновлення позивача на посаді по день ухвалення судового рішення, а саме період з 22.07.2016 року по 20.11.2017 року, що становить 488 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 22.07.2016 року по 20.11.2017 року складає 109 038 (сто девять тисяч тридцять вісім) грн. 72 коп. (448 календарних дні х 233,44 = 109 038, 72 грн.).

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (дала КАС України), суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставними, належним чином обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, згідно з п.2 та п.3 ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в даній справі суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обовязковим до виконання. Частинами 2 та 3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відтак, ураховуючи те, що рішення суду, яке набрало законної сили є обовязковим для осіб, які беруть участь у справі, суд вважає недоцільним встановлення строку для подання відповідачем звіту про виконання постанови суду.

У відповідності до вимог ст.94 КАС України, оскільки судові витрати у формі судового збору позивачем у справі не були понесені, а тому не підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 86, 94, 158-163, 167, 256 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиконання Закону України «Про Національну поліцію» як роботодавця.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника сектору реагування патрульної служби Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (; місцезнаходження: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса: вул.Ярослава Мудрого, 54-а, с.Бісковичі, Самбірський район, Львівська область) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.07.2016 по 20.11.2017 року 109 038 (сто девять тисяч тридцять вісім) грн. 72 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 6 926 (шість тисяч девятсот двадцять шість) грн. 64 коп. звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 листопада 2017 року.

Суддя Сакалош В.М.