Справа № 820/4639/17
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 р. № 820/4639/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабаєва А.І.

при секретарі судового засідання Боднар І.Ю.

за участі:

представника позивача, ОСОБА_1.,

представника позивача, ОСОБА_2.,

представника відповідача, Лук'янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просить суд :

- скасувати податкове повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року;

- скасувати податкове повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 27 вересня 2017 року;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що порушення податкового законодавства, які викладені у акті перевірки та покладені в основу при винесені податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, на думку позивача, зроблені всупереч нормам діючого податкового законодавства, акт складено з численними помилками, висновки не відповідають існуючим фактам, інспектор, що здійснювала перевірку, діяла з перевищенням наданих їй повноважень.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, проти позову заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

В судове засідання представники позивача прибули, позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання представник відповідача прибув, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 10 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 19.07.2017 року № 3321, була проведена документальна планова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 05.09.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт № 11855/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 07.09.2017 року (надалі - акт перевірки).

Відповідно до висновків акту документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 встановлено наступні порушення:

1. пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 82744,15 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 1205,97 грн., за 2015 рік на суму 14553,61 грн., за 2016 рік на суму 66984,58 грн.;

2. ст. 168 ПК України, а саме встановлено не забезпечення виконання податкових зобов'язань платником збору по військовому збору у сумі 7037,42 грн., у т.ч. за 2015 рік у сумі 1455,37 грн, за 2016 рік у сумі 5582,05 грн.

3. пп. 7.1.2 п. 7.1 ст.7, п. 9.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донараховано єдиного внеску у сумі 115496,36 грн.: у т.ч. за 2014 рік - 1393,43 грн., за 2015 рік в сумі 32232,88 грн. та за 2016 рік в сумі 81870,05 грн.

13 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області було подано заперечення № 1-09 на акт перевірки.

Головним управлінням ДФС у Харківській області надано відповідь № 2718/ФОП/20-40-13-15-14 від 22.09.2017 року, згідно якої за результатами розгляду заперечень на акт документальної планової виїзної перевірки № 11855/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 07.09.2017 року, висновки акту залишено без змін.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом винесено:

- податкове повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року, яким було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 82744,15 грн. та накладено штрафні санкції на суму 20686,04 грн;

- податкове повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року, яким було збільшено суму грошового зобов'язання за сплатою військового збору на суму 7037,42 грн. та накладено штрафні санкції на суму 1759,35 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф - від 27 вересня 2017 року, у якій Головне управління ДФС у Харківській області на підставі акту перевірки № 11855/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 07.09.2017 р. вимагає сплатити єдиний внесок у сумі 115496,36 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27 вересня 2017 року у якому зазначено, що у зв'язку з донарахуванням єдиного внеску у сумі 115 496,36 грн. Головним управлінням ДФС у Харківській області нараховані штрафні санкції у розмірі 14842,58 грн.

Судом встановлено, що оскаржувані рішення винесені у зв'язку з висновком відповідача про неправомірне віднесення ФО-П ОСОБА_3 витрат на оплату праці найманих працівників у кількості 93 осіб до витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України встановлено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно з п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (пп.177.4.1 ПК України);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп.177.4.2 ПК України);

- суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп.177.4.3 ПК України);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4 ПК України).

Відповідно до пп. 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

З аналізу зазначених вище правових норм вбачається, шо витрати на оплату праці (заробітна - плата) фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку відносяться до витрат пов'язаних з провадженням господарської діяльності фізичної особи-підприємця, а достатнім доказом на підтвердження вказаних витрат є документи щодо підтвердження таких трудових відносин.

Позивачем надано до суду трудові договори та повідомлення про прийняття працівників на роботу (т.1 с.173 - т.2 а.с.47), табеля обліку використання робочого часу (т.1 а.с. 95-172), посадові інструкції найманих працівників (т.1 а.с. 87-94). З наданих документів вбачається, що в період з 2014 по 2016 рік ФО-П ОСОБА_3. використовувала працю найманих працівників в кількості 93 особи.

Під час проведення перевірки уповноваженими особами контролюючого органу, порушень стосовно правильності оформлення трудових відносин з працівниками та сплати обов'язкових податків та зборів, з боку позивача, виявлено не було, про що вказано в акті перевірки № 11855/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 від 07.09.2017 року.

Щодо висновку контролюючого органу про невідповідність кількості працівників по відношенню до об'єму роботи, позивачем в письмових поясненнях зазначено, що інспектором не було прийнято до уваги, що перевірка проводилась за період з 05.09.2014 року 31.12.2016 pоку, а всі працівники не працювали одночасно у позивача. Також позивач зазначив, що працівники звільнялись з роботи та наймались нові працівники на роботу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В письмових поясненнях відповідач зазначив, що витрати на оплату праці працівників ФО-П ОСОБА_3, за періоди охоплені перевіркою, в розмірі 477200,48 грн. не пов'язані безпосередньо з отриманням доходу підприємця.

Відповідно до п. 177.10. ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма книги та порядок її ведення затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 р. Дані Книги обліку є підставою для заповнення річної декларації про майновий стан і доходи.

Позивачем надано до суду книгу обліку доходів і витрат (т.2 а.с. 48-114), в якій відображено суму доходу отриманого від здійснення господарської діяльності та витрати на оплату праці найманих осіб, декларації про майновий стан і доходи (т.2 а.с.125-140).

Також позивачем надано до суду копії періодичних звітів реєстратора розрахункових операцій стосовно реалізованого товару за 2014-2016 роки (т.2 а.с. 161-180), що підтверджують отримання прибутку від господарської діяльності.

З огляду на те, що позивачем документально підтверджено правомірність віднесення витрат на оплату праці до витрат, пов'язаних з отриманням доходів ФО-П ОСОБА_3, відповідач помилково дійшов висновку про завищення витрат на загальну суму 477200,48 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльністю на загальну суму 82 744,15 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення № від 27 вересня 2017 року підлягає скасуванню.

Враховуючи висновки суду про помилковість посилань відповідача на завищення витрат та заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльністю позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 27 вересня 2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27 вересня 2017 року, підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятих ним рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № від 27 вересня 2017 року.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 27 вересня 2017 року.

Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27 вересня 2017 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) сплачений судовий збір в сумі 2425 (дві тисячі чотириста двадцять п'ять) грн. 66 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст постанови виготовлений 28.11.2017 року.