Справа № 153/1142/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/1142/17

Головуючий у 1-й інстанції: Дзерин М.М.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

21 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Гіюк Д.М.

за участі:

представника відповідача: Снітко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовом до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 15 серпня 1983 року працював на посаді вихователя групи продовженого дня Заозерненської 8 річної школи і 05 листопада 1983 року був звільнений з посади вихователя групи продовженого дня Заозерненської 8 річної школи, у зв'язку зі службою в Радянській Армії. 15 серпня 1991 року позивач призначений на посаду вчителя історії Вилянської середньої школи Томашпільського району Вінницької області, на якій працював по 21 серпня 2017 року.

Листом управління Пенсійного фонду України у Ямпільському районі Вінницької області №392/09-42/02 від 30.08.2017 року ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку з відсутністю підстав, так як стаж роботи за вислугою років становить 26 років 2 місяці при необхідних 26 роках і 6 місяців, а період проходження строкової військової служби до стажу роботи за вислугу років для призначення пенсії за вислугу років не зараховується.

Позивач вважає, що до його спеціального стажу роботи, що дає право для призначення пенсії за вислугу років, повинен зараховуватись період проходження ним строкової військової служби з 14.11.1983 року по 19.11.1985 року. У зв`язку із чим позивач вважає вказану відмову відповідача протиправною, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років, з 01 квітня 2016 по 31 березня 2017 не менше 26 років, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - 26 років 6 місяців.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, згідно трудової книжки позивача, стаж роботи позивача вчителем загальноосвітнього закладу з 15 серпня 1983 року по 05 листопада 1983 року складає 2 місяці 21 день, з 15 серпня 1991 року по 21 серпня 2017 року - 26 років 6 днів. Загальний стаж роботи вчителем загальноосвітнього закладу позивача складає - 26 років 2 місяці 27 днів.

При цьому, позивач досяг 55 років і посада, яку він займав, а саме - вчителя загальноосвітнього навчального закладу, відповідає положенням Постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та Постанови Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати».

Згідно із п. «в» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на отримання трудової пенсії, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно військового квитка позивача, останній проходив військову службу з 14 листопада 1983 року та був звільнений в запас 19 листопада 1985 року.

Період військової служби позивача з 14 листопада 1983 року по 19 листопада 1985 року зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, так як на момент призову на строкову військову службу він працював за професією, що дає право на пенсію за вислугу років, і після демобілізації позивач працював за цією ж спеціальністю в загальноосвітньому закладі.

Отже, позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2017 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.