Справа № 339/80/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8543/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобовязання до вчинення дій за апеляційною скаргою Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

10.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Болехівського міського суду з адміністративним позовом до Долинського обєднаного управління Пенсійного фонду, Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи як працівнику за списком №2 та відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах з 22.07.2016 року, зобов'язання зарахувати йому до страхового та до пільгового стажу періоди роботи за списком №2 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 22.07.2016 року.

Постановою Болехівського міського суду 6 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Калуське обєднане управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників період роботи з 01.10.2003 року по 27.03.2006 року в ТОВ «Управління технологічного транспорту» Російської Федерації, на посаді моториста цементувального агрегату та до страхового стажу період роботи з 03.01.1995 року по 08.04.1997 року в ТОВ «Вега» Російської Федерації, на посадах штукатура та водія. Зобовязано Калуське обєднане управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.07.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції її оскаржило Калуське обєднане управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області. Апелянт по справі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не зясував всіх обставин справи, порушив норми матеріального права, не дав належної оцінки встановленим фактам. Так суд безпідставно зарахував до страхового стажу період роботи позивача в ТОВ «Вега» Російської Федерації (199-1997 роки) без документального підтвердження цього стажу, адже в трудовій книжці ОСОБА_1 наявні виправлення. Згідно поданої на запит інформації вищевказане підприємство ліквідоване та знято з обліку 21.02.2007 року, документи в архів не здавалися. Отже, в установленому порядку цей стаж не підтверджено. Відносно періоду роботи позивача з 01.10.2003 року по 27.03.2006 року на території РФ в ТОВ «Управління технологічного транспорту» на посаді моториста цементного агрегату, то він теж не може бути зарахований до пільгового стажу в звязку з тим, що в матеріалах справи відсутній наказ про результати атестації робочих місць на підприємстві. Тому відповідач, посилаючись на те, що у позивача відсутній як страховий, так і пільговий стаж, необхідний для призначення пільгової пенсії, просить у позові відмовити.

У судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Представники відповідачів у судове засіданні не зявилися. Обєктивних причин, що реально перешкоджали б участі представника у судовому засіданні з наданням відповідних доказів суду вказано не було. У відповідності до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце слухання справи, не перешкоджає судовому розгляду справи. При цьому цією нормою закону чітко встановлено, що розгляд справи в апеляційній інстанції може бути відкладено тільки в разі визнання явки сторони обовязковою. Оскільки відсутні підстави для такої процесуальної дії, судом ухвалено провести слухання за відсутності представників відповідачів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Судом встановлено, що 21 липня 2016 року ОСОБА_1 виповнилося 55 років (а.с. 9).

Згідно з матеріалами справи, позивач 20 жовтня 2016 року звернувся до Долинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення йому пенсії.

Рішенням ДОУПФУ за № 3 від 25.01.2017 року визначено, що ОСОБА_1 не має право на пенсію (а.с. 62).

Крім того, рішенням комісії при Головному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області від 17.01.2017 року не підтверджено період роботи позивача з 21.08.1992 року по 05.07.1994 року (а.с. 45-46).

Відповідачем листом від 27 січня 2017 року було повідомлено позивача, що немає підстав для зарахування до страхового стажу період роботи позивача 03.01.1995 року по 08.04.1997 року та пільгового стажу: з 21.08.1992 року по 05.07.1994 року та з 01.10.2003 року по 27.03.2006 року (а.с. 33).

Доводи позивача про подання такого звернення у липні 2016 року належними доказами не підтверджені.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування періоду роботи з 03.01.1995 року по 08.04.1997 року до загального страхового стажу ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Встановлено, що вказаний період не зараховано до загального страхового стажу в звязку тим, що в записах трудової книжки маються виправлення.

Так, судом встановлено, в у трудовій книжці позивача наявний запис про те, що позивач 03.01.1995 року згідно наказу №1 від 03.01.1995 року прийнятий в ТОВ «ВЕГА» штукатуром 3 розряду по вахтовому методу, а 18.05.1995 року згідно наказу Пр.№36-12 від 09.05.1995 року переведений водієм першого класу. 08.04.1997 року його звільнено з роботи по власному бажанню на підставі наказу №93-к від 08.04.1997 року.

При цьому, в гр.27 в записі про дату звільнення міститься виправлення щодо цифри « 8» в даті звільнення та в графі на підставі чого внесено такі відомості при зазначенні наказу міститься виправлення щодо року видачі : в « 1997» виправлено цифру « 7» (а.с. 15).

З письмового заперечення Пенсійного фонду вбачається, що 27.01.2017 року управлінням здійснено запит для підтвердження даного періоду роботи в ТОВ «Вега» та отримано відповідь, що вказане підприємство ліквідоване та знято з обліку 21.02.2007 року, документація в архів не здавалася (а.с. 61, 63-64), що й стало підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Згідно з ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, про що зазначено як в п. 4 постанови КМ України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжка працівників», так і в п. 18 постанови ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 року, яка діяла на території в Російській Федерації, де знаходилось підприємство ТОВ «Вега».

Як встановлено судом, відомості, в яких на думку відповідача містяться виправлення, завірені мокрою печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Однак, записи у трудовій книжці є послідовними, виправлення числа « 08» є допустимим з огляду на те, що в наказі, на підставі якого здійснено запис, теж зазначено цифру « 08». З цих підстав є допустимим виправлення дати наказу в графі на підставі чого внесено запис з огляду на дату прийняття на роботу 1997 рік.

Свідок ОСОБА_2, який теж працював на вказаному підприємстві з 1995 року по 2002 роки, що підтверджується оглянутою судом трудовою книжкою (а.с. 135-136), у судовому засіданні підтвердив той факт, що позивач працював на вказаному підприємстві спочатку штукатуром, а потім водієм вахтовим методом.

Тому з врахуванням викладених обставин зазначені виправлення не є такими, що можуть впливати на зарахування до загального трудового стажу позивача оскаржуваних періодів.

А отже, загальний страховий стаж позивача становить 26 років 9 місяців, виходячи з такого розрахунку: 24 роки 6 місяців (що визнається сторонами) + 2 роки 3 місяці (на підприємстві ТОВ «ВЕГА»).

Необгрунтованими є також і заперечення відповідача щодо зарахування до пільгового стажу із-за відсутності відомостей про атестацію робочого місця періоду роботи позивача з 01.10.2003 року по 27.03.2006 року в ТОВ «Управління технологічного транспорту» Російської Федерації на посаді моториста цементувального агрегату.

Дана посада віднесена до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою КМ СРСР №10 від 26.01.1991 року, розділ ХІІ, підрозділ 2, код позиції 2130200а-14754, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зазначені обставини підтверджуються довідками уточнюючими характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії та відповідними записами в трудовій книжці, які підтверджують постійну зайнятість на пільговій роботі (а.с. 18-20).

Так, в трудовій книжці позивача міститься запис про те, що він працював на посаді моториста цементувального агрегату з 01.10.2003 року по 27.03.2006 року, тобто 2 роки 5 місяців 26 днів (а.с. 17).

Крім того, суд звертає увагу на те, що спірний стаж позивач набув, працюючи на території іншої держави, а саме Російської Федерації.

Питання підтвердження трудового стажу регулюються Угодою між урядами України та РФ «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року.

Так частиною 2 статті 5 вищезгаданої Угоди встановлено, що для встановлення права на пенсію враховується страховий стаж, набутий на території Сторін, а також на території колишнього СРСР до 1 січня 1992 року».

Згідно із ч. 2 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі на пільговий мовах, громадянам держав учасниць Угоди враховується стаж, набутий на території будь-якої з цих держав.

При цьому, ст. 11 встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, що були видані у встановленому порядку на території держав - учасниць приймаються без легалізації.

14 січня 1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації підписано Угоду «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн», яка набула чинності 14.01.1993 року.

Вказана угода поширюється на осіб та членів їх сімей, які є громадянами або постійно проживають на території однієї із сторін та здійснюють свою трудову діяльність на умовах найму на території іншої сторони. Згідно ч. 2, 3 ст. 6 цієї Угоди трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв'язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Доводи відповідача про відсутність доказів проведення атестації робочого місця позивача є безпідставні, оскільки обґрунтовані посиланнями на Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, та Порядок застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383.

Однак дані нормативні-правові акти регулюють питання атестації робочих місць виключно на території України і аж ніяк не можуть стосуватися атестації робочого місця підприємства, розташованого за межами України.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління технологічного транспорту» № 01-08/1529 від 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 з 1 жовтня 2003 року по 27 березня 2006 року працював мотористом цементувального агрегату. Ця професія машиніста передбачена списком №2, розділ ХІІ підрозділ 2, код позиції 2130200а-14754.

Крім того, згідно карти атестації робочого місця моториста цементувального агрегату ОАО «Варьеганнефть» від 15 березня 2000 року підтверджено, що ця посада передбачена списком №2, розділ ХІІ підрозділ 2, код позиції 2130200а-14754 і зазначено про право працівників на пільгове пенсійне забезпечення.

Так як позивач набув пільговий стаж за межами України, будь-які вимоги щодо надання документів, які підтверджують атестацію робочого місця, яка має здійснюватися за правилами українського законодавства, є неправомірні.

Відтак, враховуючи, відсутність сумнівів в наявності у позивача трудового стажу в спірний період за професією, яка віднесена до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також відсутність правових підстав для надання доказів атестації робочого місця, розташованого за межами України, за правилами українського законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зарахування цього періоду роботи до пільгового страхового стажу в розмірі - 2 роки 5 місяців 26 днів.

Оскільки, визнаний відповідачем пільговий стаж позивача становить 10 років 7 місяців 12 днів (а.с. 33), то з врахуванням встановленого судом періоду 2 роки 5 місяців 26 днів, пільговий стаж становить 13 років 1 місяць 8 днів.

Таким чином, станом на 21 липня 2016 року, загальний страховий стаж позивача становить 26 років 9 місяців, із них пільговий стаж 13 років 1 місяць 8 днів, тобто достатній для призначення йому пенсій за віком при досягнення 55 років на пільгових умовах відповідно до положень статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах у районах, управління у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно цього ж Положення одним із основних завдань управління є забезпечення своєчасного призначення та проведення перерахунку пенсій та проведення її виплати.

У звязку з тим є неправомірною відмова відповідача у незарахуванні позивачу до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах період роботи з 01.10.2003 року по 27.03.2006 року в ТОВ «Управління технологічного транспорту» Російської Федерації, на посаді моториста цементувального агрегату та до страхового стажу період роботи з 03.01.1995 року по 08.04.1997 року в ТОВ «Вега» Російської Федерації.

Відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії, грубо порушує передбачене ст. 46 Конституції України право позивача на соціальний захист у старості та суперечить вимогам ст. 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Так, зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком призначається з наступного дня після досягнення пенсійного віку, у разі звернення із заявою про призначення пенсії протягом 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся до управління 20.10.2016 року, тобто в межах трьохмісячного терміну, а тому суд першої інстанції правильно визначив, що він має право на призначення пенсії з 22.07.2016 року (після досягнення пенсійного віку).

Щодо покладення на відповідача обовязку відшкодувати позивачу судові витрати, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його органи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Однак, в даній нормі йдеться про звільнення від сплати судового збору, а не його відшкодування стороні яка сплатила судовий збір при поданні позову й рішення ухвалено на її користь.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно визначив, що сплачений судовий збір до суду згідно квитанції від 09.03.2017 року правильно підлягає поверненню позивачу за рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2017 року у справі № 339/80/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 28 листопада 2017 року.