Справа № 817/1676/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2017 р.Р і в н е 817/1676/17
14 год. 35хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Дорошенко Н.О. (головуючий), суддів Друзенко Н.В. Щербакова В.В. , за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідачів 1,2: представники не прибули

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доНаціональної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України
про стягнення грошового забезпечення за час затримки виконання рішення у справі №817/397/16 в період з 15.12.2016 по 10.01.2017 включно,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі відповідач 1), Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі відповідач 2) про стягнення грошового забезпечення за час затримки виконання судового рішення у справі №817/397/16 в період з 15.12.2016 по 10.01.2017 включно, у сумі 7013,25 грн.

Позов обґрунтований тим, що наказом №208 від 31.03.2016 о/с ОСОБА_1 звільнено з Національної поліції України за результатами проведення атестації. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 по справі №817/397/16 визнано протиправним та скасовано наказ №208 о/с від 31.03.2016 Національної поліції України про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді з 01.04.2016 та стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.04.2016 по 14.12.2016. Вказав, що постанова суду в частині поновлення на посаді з 01.04.2016 та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. Зазначив, що наказ про поновлення позивача на посаді на виконання судового рішення Національною поліцією України видано лише 05.01.2017, а фактично до виконання своїх посадових обовязків позивач приступив 11.01.2017. Зауважив, що статтею 236 КЗпП передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки. Окрім того вказав, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 в справі № 817/397/16 встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу складає 259,75 грн.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Своєї позиції щодо заявлених позовних вимог суд не повідомив.

Відповідач 2 адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.63-65), в якому зазначив, що відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 в справі № 817/397/16 було зобовязано поновити позивача на посаді негайно. Оскільки ані норми Цивільного кодексу України, процесуальних кодексів, ані норми законодавства про виконавче провадження не встановлюють чіткого визначення терміну "негайно", то ОСОБА_1 поновлено на посаді наказом №5 о/с від 05.01.2017 після отримання Департаментом захисту економіки Національної поліції України 26.12.2016 копії постанови суду. Відтак, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Представник відповідача 2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив.

Крім цього, судом не визнавалась обовязковою участь сторін в судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів.

Заслухавши позивача, дослідивши заперечення проти позову відповідача 2, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив і врахував наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Центральної атестаційної комісії №6 Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № 208 о/с від 31.03.2016 про його звільнення з посади, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 №817/397/16 позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано: рішення Центральної атестаційної комісії № 6 Національної поліції України від 22.02.2016, зазначене в розділі ІV Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, а саме: 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, яке прийняте стосовно ОСОБА_1; наказ Національної поліції України від 31.03.2016 № 208 о/с По особовому складу Департаменту захисту економіки в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію через службову невідповідність; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу управління захисту економіки в Рівненській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 01 квітня 2016 року; стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.04.2016 по 14.12.2016 включно в розмірі 67015 грн. 50 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обовязкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику). В решті позову відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 7792,50 грн. допущено до негайного виконання (а.с.15-28).

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 була залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі №817/397/16 від 29.03.2017 та набрала законної сили (а.с.29-41).

Суд встановив, що 05.01.2017 Національною поліцією України на підставі постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі №817/397/16 скасовано пункт наказу Національної поліції України від 31.03.2016 №208 о/с щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 (М-055869), заступника начальника управління начальника відділу управління захисту економіки в Рівненській області, з 31 березня 2016 року зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" і поновлено його на службі в поліції та на посаді заступника начальника управління начальника відділу управління захисту економіки в Рівненській області з 01 квітня 2016 року (а.с.48).

На запит позивача про отримання публічної інформації від 06.09.2017 Департаментом захисту економіки Національної поліції України надано лист-відповідь за №269н від 21.09.2017 зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 виплачено грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 01.04.2016 по 14.12.2016. Згідно з рапортом начальника УЗЕ в Рівненській області позивач приступив до виконання своїх обовязків з 11.01.2017 та відповідно йому було нараховано в січні 2017 року грошове забезпечення за 21 календарний день у сумі 15949,45 грн. (а.с.50-51).

Довідкою Департаменту захисту економіки Національної поліції України №565 від 13.11.2017 підтверджується, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.12.2016 по 10.01.2017 не виплачувалось (а.с.66).

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує, що згідно з частинами 1, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить будь-яких застережень відносно того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо останній не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання щодо поновлення на роботі.

З аналізу наведеної норми слідує, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 Рішення від 15.10.2009 у справі "ОСОБА_2 проти України" (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, безперечним є обов'язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним зібраними у справі доказами, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у зв'язку з невиконанням постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі №817/397/16 в частині не виплати грошового забезпечення за вимушеного прогулу при поновленні позивача на роботі з 15.12.2016 по 10.11.2017.

Також суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача 2 про те, що чинним законодавством не визначено часові межі поняття "негайного виконання рішення суду", позаяк саме на роботодавця покладається обовязок вчинити усі необхідні дії задля найшвидшого поновлення незаконно звільненого працівника на посаді та виплати йому грошового забезпечення за весь період вимушеного прогулу.

Таким чином, період з моменту прийняття постанови Рівненським окружним адміністративним судом про поновлення особи на посаді до фактичного поновлення працівника та виплати йому грошового забезпечення, тобто з 15.12.2016 по 10.11.2017 є періодом вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення особи на роботі.

Відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового - забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання даної норми Закону наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно з п. 9 вказаного Порядку при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом достовірно встановлено, що позивачу грошове забезпечення за службу в січні 2017 року нараховано та виплачено за 21 календарний день із 11.01.2017 по 31.01.2017.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 по справі №817/397/16 встановлено, що відповідно до довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України №596 від 08.09.2016 середньоденна заробітна плата позивача становила 259 грн. 75 коп., а відтак слід стягнути з роботодавця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7013,25 грн. з розрахунку, що час вимушеного прогулу становить 27 календарних днів з 15 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду належних та достовірних доказів в обґрунтування правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість дослідженими судом доказами підтверджується право позивача на оплату відповідачем середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, з урахуванням періоду такої затримки відповідно до встановлених судом фактичних обставин.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки виконання судового рішення у справі №817/397/16 за період з 15.12.2016 по 10.01.2017 в сумі 7013,25 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Дорошенко Н.О.

Судді Друзенко Н.В.

ОСОБА_3