Справа № 822/1077/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1077/17 Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

23 листопада 2017 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

представника відповідача: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними, протиправними дії та наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2017 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними та протиправними дій Національної поліції України щодо формування висновків про порушення ОСОБА_2, інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому, вимог ч. 1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про Національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, відображених у висновку службового розслідування за фактом застосування 30 грудня 2016 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року; визнання незаконним, протиправним та скасування наказу Національної поліції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України №169 від 13 лютого 2017 в частині пункту 1 зазначеного наказу, а саме щодо звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; визнання незаконним, протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по особовому складу від 13 березня 2017 року №89 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, із спеціальним званням поліцейського - лейтенанта поліції.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представники відповідача - Національної поліції України, в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України належного представника з відповідними документами до суду не направив, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 07 листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції України.

З матеріалів службового розслідування за фактом застосування 30 грудня 2016 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 з 20:00 год. 29 грудня 2017 року по 08:00 год. 30 грудня 2017 року відповідно до дислокації сил та засобів роти №3 батальйону УПП у м. Хмельницькому ДПП заступив для несення служби у складі автопатруля екіпажу ЗЕВС-0109 на службовому автомобілі Toyota Prius, н.з. 11 3357.

30 грудня 2016 року близько 08:00 год. громадянин ОСОБА_6 (згідно з довідкою Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру № 81 від 10 січня 2017 року ОСОБА_6 перебував на обліку у вказаній медичній установі з 1997 року по 30 грудня 2016 року з діагнозом: параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу), зайшов у Хмельницький обласний психоневрологічний диспансер, де, порушуючи громадський порядок, використовуючи металеву заточку, наніс нею один удар в праву частину обличчя громадянці ОСОБА_7.

Після чого, рухаючись по вул. Кам'янецькій, неподалік перехрестя з вулицею Тернопільською, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ще двом перехожим - ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Ушкодження, нанесені ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кваліфіковані висновками експерта Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи №3 від 03 січня 2017 року, №19 та №23 від 05 січня 2017 року, як легкі тілесні ушкодження.

Того ж дня о 08:06 год. по спецлінії "102" надійшло анонімне повідомлення про те, що невстановлена особа заподіяла тілесні ушкодження працівнику Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру предметом, схожим на ніж, та направляється по вул. Кам'янецькій у м. Хмельницькому.

Крім цього, о 08:08, 08:12, 08:14, 08:15, 08:17 та о 08:24 год. по спецлінії "102" надійшли анонімні повідомлення з інформацією про ножове поранення особи у Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері, про перебування на зупинці громадського транспорту на перехресті вулиць Кам'янецька - Тернопільська у місті Хмельницькому невідомої особи, в руках якої знаходиться предмет, схожий на ніж, з яким вона кидається на перехожих. У зв'язку з чим інспектор відділу служби "102" управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції ОСОБА_10 відразу передавала їх по радіозв'язку.

30 грудня 2016 близько 08:00 екіпаж "ЗЕВС-0109" у складі інспекторів Болюха Я.В. та Кльоц С.Г., рухаючись для здачі наряду до УПП у м. Хмельницькому ДПП на службовому автомобілі "Toyota Prius", н.з. 11 3357, почули по радіостанції інформацію оператора "102" про те, що невстановлена особа чоловічої статі на зупинці громадського транспорту "Пам'яті Героїв" кидається на громадян з предметом, схожим на ніж.

Як встановлено з пояснення ОСОБА_2, отримавши за допомогою радіозвязку повідомлення про вказане правопорушення, патрульні направились на орієнтовне місце події. На шляху слідування їх випередив 105 екіпаж з увімкненою звуковою сиреною, а також синіми та червоними проблисковими маячками, після чого екіпаж "ЗЕВС-0109" у складі інспекторів Болюха Я.В. та Кльоц С.Г. прослідували за ними. Прибувши на місце по вул. Камянецька біля зупинки "Бібліотека ХНУ" у складі двох екіпажів 105 і 109 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 зі 105 екіпажу відправились у напрямку, який вказав пересічний громадянин, де побачили підозрілу особу та один із екіпажів 0104 у складі інспекторів Акаєвича С.Ф. та Гранчака П.І. на перехресті вулиць Камянецька і Тернопільська. В цей момент, почувши постріли, ОСОБА_2 оголив вогнепальну зброю і разом із ОСОБА_11 і ОСОБА_12 направився в бік підозрюваного.

Прибувши на місце, ОСОБА_2 знаходився ліворуч від підозрюваного, після вигуків з вимогою зупинитися і викинути заборонену річ, ОСОБА_6 розпочав рух в напрямку ОСОБА_2, скоротивши дистанцію близько 1,5-2 м., та продовжував її скорочувати, після чого ОСОБА_2 здійснив декілька прицільних пострілів по ногам вказаної особи, проте він не відреагував та продовжував іти в сторону позивача, після чого ОСОБА_2 здійснив декілька пострілів в напрямку нижньої частини корпусу тіла, в результаті чого ОСОБА_6 призупинився, та через декілька секунд знову почав рухатись на ОСОБА_2В.У зв'язку з цим останній здійснив ще один постріл в ліву ногу, після чого ОСОБА_6 впав на землю.

Відтвореним у судовому засіданні відеозаписом із нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" поліцейського ОСОБА_11, відеореєстратора зі службового автомобіля "Тоуоtа Рrius", автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" н.з. 11 3352 підтверджується, що після того, як ОСОБА_6 впав на землю, до нього підбігли три поліцейських, які застосували до пораненого ОСОБА_6 спеціальний засіб гумовий кийок "ПР-73" та з правої руки зловмисника чотирма ударами вибили предмет, схожий на "заточку". Після цього до них підійшов поліцейський та застосував до ОСОБА_6 спеціальний засіб - кайданки, шляхом їх одягнення на руки ОСОБА_6

Дослідженням наявних в матеріалах справи висновків службового розслідування та письмових пояснень поліцейських, які були на місці події, суд встановив, що ОСОБА_2 здійснив десять пострілів.

У зв'язку з тим, що позивач та інші патрульні поліцейські УПП застосували вогнепальну зброю відносно правопорушника, наказом Національної поліції України №14 від 10 січня 2017 було призначено службове розслідування.

Висновком службового розслідування за фактом застосування 30 грудня 2016 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року встановлено, що під час затримання 30 грудня 2016 року ОСОБА_6, у діях лейтенанта поліції ОСОБА_2 вбачаються порушення вимог ч.1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, що виразилось в обрані поліцейського заходу примусу, а саме у застосуванні табельної вогнепальної зброї, що не було необхідним та не могло заподіяти найменшу шкоду в ситуації, яка склалась на момент затримання громадянина, застосуванні зброї без урахування конкретної ситуації та характеру правопорушення в місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам та спрямування ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків та не зупиненні застосування вогнепальної зброї в момент досягнення очікуваного результату.

На підставі вищезазначеного висновку службового розслідування наказом Національної поліції України №169 від 13 лютого 2017 за неналежне виконання службових обов'язків, порушення ч.1 ст. 18, ч.ч.4,7 ст.29, ч.7 ст. 42, ч.3 ст. 43, ч.9 ст.46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01 лютого 2016 року №70, лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності - звільнено зі служби в поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по особовому складу від 13 березня 2017 року №89 о/с ОСОБА_2, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції.

Не погодившись із висновком службового розслідування, а також відповідними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у спірних правовідносинах, формуючи висновок службового розслідування про порушення позивачем вимог вказаних законодавчих актів, а також приймаючи оскаржені накази, діяли з дотриманням положень чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, пунктом 6 частини 1 вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 9 Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 квітня 2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

На момент прийняття оскаржуваних рішень Дисциплінарний статут Національної поліції ще не затверджено, тому, керуючись аналогією закону, до оскаржуваних відносин застосовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі ст. 2 Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

За змістом ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підпунктом 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (надалі - Інструкція), затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230, визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

У той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

На виконання вимог п.п.2.2, 2.6 Інструкції, як зазначено вище, наказом НПУ від 10 січня 2017 року №14, призначено службове розслідування за фактом застосування табельної вогнепальної зброї 30 грудня 2016 року працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП НПУ.

Проведення вказаного розслідування відповідно до п.3.2. Інструкції доручено комісії у складі 5 осіб з числа внутрішньої безпеки, кадрового забезпечення, патрульної поліції та працівнику слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області.

Вказаною комісією з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку в діях окремих працівників УПП у м. Хмельницькому, виявлення та дослідження причин та умов, що сприяли скоєному дисциплінарному проступку, в межах наданих п.6.2.1 Інструкції повноважень, були опитані всі учасники події, вивчені відеозаписи з нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" поліцейського ОСОБА_11, відеореєстратора зі службового автомобіля "Тоуоtа Рrius", н.з. 11 3352 автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" та з камери зовнішнього спостереження, розміщеної на будівлі по вул. Кам'янецька, 137 у м. Хмельницькому та встановлено вищезазначені обставини події, яка мала місце близько 08:10 год. 30 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 8.1. Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з п. 8.7. Інструкції висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Абзац 1 п. 5.4. Інструкції передбачає, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, виданих Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи №2699 31 грудня 2016 року, смерть ОСОБА_6 настала 30 грудня 2016 року в автомобілі швидкої медичної допомоги на вулиці Тернопільській. Причина смерті - вогнепальне наскрізне поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту висновку службового розслідування за фактом застосування 30 грудня 2016 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10 лютого 2017 року 30 грудня 2016 року прокуратурою Хмельницької області за фактом смерті ОСОБА_6 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 Кримінального кодексу України (умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця).

Вивченням в судовому засіданні відеозаписів з нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_11, колегією суддів встановлено, що під час застосуванням ОСОБА_2 зброї в зоні дії відповідної кулі були інші пересічні громадяни, житлові будинки, а також автомобілі, які могли постраждати від неї. Необхідно зазначити, що згідно із загальними тактико-технічними характеристиками пістолета "Форт-17", який застосовувався ОСОБА_2 30 грудня 2017 року, початкова швидкість польоту кулі складає 315 м/с, відстань найбільш ефективного вогню - до 50 метрів, забійна сила кулі зберігається до 350 метрів.

Згідно з ч.2 ст. 30 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Статтею 29 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України "Про Національну поліцію" поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров'я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" застосування вогнепальної зброї є найбільш суворим заходом примусу.

Поліцейський уповноважений у виняткових випадках застосовувати вогнепальну зброю: для відбиття нападу на поліцейського або членів його сім'ї, у випадку загрози їхньому життю чи здоров'ю; для захисту осіб від нападу, що загрожує їхньому життю чи здоров'ю; для звільнення заручників або осіб, яких незаконно позбавлено волі; для відбиття нападу на об'єкти, що перебувають під охороною, конвої, житлові та нежитлові приміщення, а також звільнення таких об'єктів у разі їх захоплення; для затримання особи, яку застали під час вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину і яка намагається втекти; для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожують життю і здоров'ю людей та/або поліцейського; для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров'ю людей та/або поліцейського (ч. 4 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський уповноважений застосовувати вогнепальну зброю тільки після попередження про необхідність припинення протиправних дій і намір використання заходу примусу, визначеного цією статтею. Так, на виконання вимог цієї норми позивач попередив потерпілого про застосування зброї.

Разом з тим, частиною 9 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейському заборонено застосовувати вогнепальну зброю в місцях, де може бути завдано шкоди іншим особам, а також у вогненебезпечних та вибухонебезпечних місцях, крім випадків необхідності відбиття нападу або крайньої необхідності.

Так, як було зазначено вище, позивач застосував зброю у людному місці, де під вогонь кулі могли потрапити пересічні громадяни, які проходили чи проїжджали повз місця події, а також житлові будинки та автомобілі. Такі дії позивача загрожували життю і здоров'ю цих людей.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивач прийняв рішення про застосування вогнепальної зброї ще до того, як прибіг на місце події, та зміг сам пересвідчитись у необхідності її застосування. Таке рішення було прийнято ним виключно на підставі повідомлення чергового, пересічних громадян, а також на підставі почутих вистрілів. Такі дії, звичайно ж, призвели до ситуації, за якої позивачу було важко застосувати інші заходи поліцейського примусу.

Більше того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не вчинив необхідних заходів для забезпечення власної безпеки, оскільки тільки поліцейський, який перебуває у безпеці може захистити інших громадян. Таким чином ОСОБА_2 власними некомпетентними діями дав можливість ОСОБА_6 скоротити дистанцію, чим створив небезпечну ситуацію для власного життя та здоров'я, а відкривши вогонь з вогнепальної зброї, наразив на небезпеку інших людей, в тому числі патрульних поліцейських, які знаходились на місці події.

Суд першої інстанції, дослідивши відеозаписи з місця події та надавши їм оцінку, дійшов висновку, що у ситуації, яка склалась, позивач міг та повинен був застосувати інші, менш суворі заходи поліцейського примусу.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На думку суду, поліцейський у кожній конкретній ситуації повинен пам'ятати ст. 3 Основного Закону України та застосовувати вогнепальну зброю лише в тому випадку, коли досягнути виконання завдань, покладених на поліцію, використовуючи інші заходи поліцейського примусу, неможливо, що не відповідає ситуації та обставинам, які склались 30 грудня 2016 року.

Отже, ОСОБА_2 вчинив дисциплінарний проступок, який свідчить про завдання правопорушнику більш тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, та створення небезпеки для інших цивільних осіб і своїх колег при застосуванні вогнепальної зброї у громадському місці, зокрема на тротуарі з асфальтовим покриттям, де куля могла зрикошетити та завдати шкоди іншим особам.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 43 Закону України "Про національну поліцію" поліцейські зобов'язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу. Проте, всупереч вимогам цієї норми позивачем не було надано потерпілому медичної допомоги. Посилання на те, що на місці події була швидка допомога, суд оцінює критично, адже це не спростовує обов'язку позивача надавати невідкладну медичну допомогу особі, яка постраждала внаслідок застосування заходів поліцейського примусу.

Доводи позивача та його представника стосовно того, що оскаржуваний наказ виданий на підставі висновку службового розслідування, сформованого без врахування всіх обставин події та всупереч нормам чинного законодавства, спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Також колегією суддів враховано, що хід подій фіксувався за допомогою нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_11, відеореєстратора зі службового автомобіля "Toyota Prius", н.з. 11 3352 автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" та з камери зовнішнього спостереження, встановленої на будівлі по вул. Кам'янецькій, 137 у м. Хмельницькому, а тому у комісії зі службового розслідування було достатньо відеоматеріалів про обставини та перебіг подій, необхідних для прийняття об'єктивного рішення за результатами службового розслідування. Право позивача на надання пояснень під час проведення службового розслідування порушене не було.

Що стосується порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, то колегія суддів зазначає, що передбачена вищевказаними Законами процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана. Також перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідач повною мірою врахував тяжкість правопорушення, обставини, за яких вони скоєні, та врахував ставлення позивача до виконання своїх службових обов'язків.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, а також про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача міри дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції. Захід дисциплінарного впливу, який застосований до позивача, є співрозмірним з тяжкістю вчиненого ним дисциплінарного проступку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Що стосується заперечення апелянта на ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про відвід суддям, то суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов такого висновку, оскільки відвід суддям, дійсно, ґрунтується на припущеннях і не підтверджений належними доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 29 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_13 ОСОБА_14