Справа № 808/1684/17
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року 17 год. 48 хв.Справа № 808/1684/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Обласної медико-соціальної комісії №2, Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради

про визнання протиправним і скасування рішення обласної МСЕК, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1В.) звернувся до суду з позовною заявою до Обласної медико-соціальної комісії №2 (надалі Відповідач-1), Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради (надалі Відповідач-2), в якій позивач просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення обласної медико-соціальної експертної комісії №2, викладене в акті огляду МСЕК №15 від 26.04.2017, про встановлення ОСОБА_1, третьої групи інвалідності загального захворювання на строк до 01.05.2018; 2) зобовязати обласну медико-соціальну експертну комісію №2 переглянути своє рішення з урахуванням супутніх хронічних захворювань, крім серцево-судинних, що також в значній мірі призводять до порушень в роботі систем і функцій організму і значному зниженні працездатності людини, згідно Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009.

Позивач у позові (а.с.21-24) зазначив, що відповідно до висновків обласної МСЕК №2 йому визначена третя група інвалідності. Підтверджується вказане довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ№0674250 від 26.04.2017. Позивач не згоден з висновками обласної МСЕК №2 і вважає, що йому неправильно встановлена третя група інвалідності за наявності підстав для надання йому другої групи інвалідності. Інвалідність 3 групи встановлюється на один рік і пов'язана з тимчасовими частковими порушеннями в загальному стані людини. При таких порушеннях людина може самостійно себе обслуговувати, рухатися і вести нормальний спосіб життя, проте може мати при цьому деякі труднощі або затрачати на це більше часу. Позивач посилаючись на приписи ст.ст.2,3 Закону України №875-ХІІ від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п.3, п.17, п.20 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого 03.12.2009 постановою Кабінету Міністрів України №1317, п.26, п.27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого 03.12.2009 постановою Кабінету Міністрів України №1317, наполягає, що при встановленні йому групи інвалідності комісія взяла до уваги тільки серцево-судинне захворювання і проігнорувала низку інших наявних у нього тяжких хронічних захворювань з тяжким перебігом, обмеження здатності до самообслуговування у побуті, потребу допомоги інших осіб. На комісію позивач надав всі необхідні медичні документи, відповідно до яких у нього встановлені наступні діагнози: остеопороз, серцева недостатність, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги II функціонального класу, постінфарктний кардіосклероз, наджелудочкова екстрасистолія, желудочкова екстрасистолія III класу, гіпертонічна, хвороба III стадії, 3 ступеню, 4 ступеню ризику, атеросклеротичне ураження магістральних судин голови, часткова атрофія зорового нерва, ішемічна оптикопатія, ангіопатія ретини гіпертонічного генеза обох очей, макулярна дегенерація сітківки правого ока, розбіжна косоокість, розлад особистості. За викладених обставин позивач вважає, що йому належало встановити другу групу інвалідності, рішення комісії обласної МСЕК №2 по встановленню йому третьої групи інвалідності є незаконним та передчасним. Зважаючи на те, що оскаржуване рішення обласної МСЕК №2 викладене в Акті огляду МСЕК №15 від 26.04.2017, його належить скасувати.

Позивач, його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідачами-1,2 подано до суду письмові заперечення (а.с.30), в яких зазначено, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 оглянутий обласною МСЕК №2 на предмет встановлення групи інвалідності. За заявою ОСОБА_1 від 20.02.2017, медико-експертна документація позивача була направлена до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м.Дніпро. Згідно консультативного висновку цього Інституту №2092, позивачу рекомендовано стаціонарне лікування та обстеження у спеціалізованому кардіологічному стаціонарі, проведення коронарографії. За результатами огляду на МСЕК позивачу була встановлена III група інвалідності від загального захворювання. Рішення МСЕК прийнято у відповідності до «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України №561 від 05.09.2011, «Положення про медико-соціальну експертизу» і «Положення про порядок, умови і критерії встановлення інвалідності», затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009. Під час прийняття рішення МСЕК були враховані всі діагнози та хвороби ОСОБА_1, на підставі яких є можливим встановити групу інвалідності. На час огляду хворого, обєктивних даних для встановлення позивачу II групи інвалідності немає. Зміна (посилення) групи інвалідності буде можливим за умови змін у стані здоровя хворого, які будуть підтверджені відповідними медичними документами. Слід зазначити, що в своєму позові позивачем не обґрунтовано, чому саме він вважає за необхідне встановлення йому II групи інвалідності, і що саме (які документи чи обставини) не було враховано МСЕК під час встановлення позивачеві групи інвалідності.

Представник Відповідачів-1,2 проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зясував наступне.

Судом досліджено Акт від 08.02.2017 огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1, в якому позивачу визначений діагноз (а.с.31-36).

Також, судом досліджено: Карту хворого, який лікується у реабілітаційному відділенні №398, Виписку із Історії хвороби №29 (виконану 13.01.2017 у Комунальному закладі «Оріхівська центральна районна лікарня» Оріхівської районної ради), Виписку із медичної карти стаціонарного хворого №2092 (виконану 30.03.2017 у Державній установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України»), Консультаційний висновок спеціаліста від 23.01.2017 Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (а.с.9-12), в яких зазначені діагнози аналогічні викладеним в Акті від 08.02.2017 огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1

Крім того, судом досліджено: Індивідуальну програму реабілітації інваліда №68, заповнену 26.04.2017 (а.с.14-15).

Позивачем надано до суду Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ №0674250, в якій зазначено наступне: прізвище, імя, по батькові інваліда ОСОБА_1; дата огляду 26.04.2017; огляд інваліда «первинно»; група інвалідності «третя»; причина інвалідності «загальне захворювання»; інвалідність встановлена на строк до 01.05.2018; дата чергового переогляду 26.04.2018; висновок про умови та характер праці протипоказано важку фізичну працю, психоемоційні перевантаження, може працювати слюсарем, системним адміністратором з неповним робочим тижнем (а.с.13).

Позивач у судовому засіданні повідомив, що інвалідність до лютого 2017 року йому медико-соціальною експертною комісією не визначалась.

Представник Відповідачів-1,2 у судовому засіданні повідомив, що медико-соціальною експертною комісією при встановленні ОСОБА_1 групи інвалідності досліджувались всі діагнози позивача.

У підтвердження повідомленого у судовому засіданні представником Відповідачів-1,2 були надані для огляду суду та позивачу відповідні оригінали медичних документів з діагнозами позивача, які були використані медико-соціальною експертною комісією при встановленні ОСОБА_1 групи інвалідності.

Позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з вище наведеного та через викладене нижче.

Як зазначено у ч.1 ст.2 Закону України №875-ХІІ від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з ст.3 Закону України №875-ХІІ від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів.

Відповідно до ст.6 Закону України №875-ХІІ від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» захист прав, свобод і законних інтересів інвалідів забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом. Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

У п.1 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого 03.12.2009 постановою Кабінету Міністрів України №1317 (надалі «Положення про медико-соціальну експертизу»), зазначено, що це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п.3 «Положення про медико-соціальну експертизу» медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004р. №1112 (Офіційний вісник України, 2004р., №35, ст.2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Як передбачено п.17 «Положення про медико-соціальну експертизу», медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п.20 «Положення про медико-соціальну експертизу»).

У п.1.1 Розділу І «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої 05.09.2011 Наказ Міністерства охорони здоров'я України №561, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за №1295/20033 (надалі «Інструкція про встановлення груп інвалідності»), зазначено, що ця Інструкція регулює механізм встановлення груп інвалідності.

Відповідно до п.1.10 Розділу І «Інструкції про встановлення груп інвалідності» при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

У п.3.3 Розділу ІІІ «Інструкції про встановлення груп інвалідності» зазначено: «3.3. Група інвалідності II встановлюється при таких захворюваннях: 3.3.1. Цироз печінки з гепатоспленомегалією і портальною гіпертензією III ступеня при неефективності реабілітаційних заходів. 3.3.2. Відсутність однієї легені і хронічна легенева недостатність II ступеня внаслідок патологічних змін другої легені. 3.3.3. Стійкий повний птоз на обох очах після всіх видів відновного лікування та необоротні зміни органа зору з гостротою зору з переносною корекцією 0,05-0,08 або концентричним звуженням поля зору до 20 град. від точки фіксації на обидва ока або на око, що краще бачить. 3.3.4. Параліч нижньої кінцівки, виражений верхній або нижній парапарез, виражений геміпарез. 3.3.5. Виражений верхній або нижній парапарез, виражений геміпарез. 3.3.6. Значні дефекти черепа (60 кв.см і більше), які не заміщені аутокісткою. 3.3.7. Екзартикуляція верхньої кінцівки в плечовому суглобі, екзартикуляція стегна. 3.3.8. Коротка кукса стегна при неможливості протезування. 3.3.9. Кукса обох гомілок. 3.3.10. Хибна кукса нижньої кінцівки або обох стоп на рівні суглоба Шопара при відсутності можливості реабілітації і протезування. 3.3.11. Анкілоз або різко виражена контрактура кульшового суглоба з помірним порушенням функції другого кульшового суглоба (ПФС II). 3.3.12. Калова (сечова) нориця, неприродний задній прохід при неефективності або наявності протипоказань до оперативного втручання. 3.3.13. Кукса стегна при помірному порушенні рухових чи статичних функцій іншої нижньої кінцівки (деформуючий артроз кульшового суглоба I-II ступенів, неправильно зрослий злам стегнової кістки зі скривленням осі, вкорочення кінцівки на 2-3 см, фіброзний анкілоз колінного суглоба, помірна контрактура колінного суглоба, помірна контрактура скокового суглоба, порушення функції суглоба II ступеня). 3.3.14. Кукса верхньої або нижньої кінцівки, поєднана або з глухотою на обидва вуха, або відсутністю зору на одне око, або помірною афазією. 3.3.15. Параліч або виражений парез однієї кінцівки, поєднаний або з глухотою на обидва вуха, або відсутністю зору на одне око, або помірною афазією, або помірними розладами функції тазових органів. 3.3.16. Після трансплантації внутрішніх органів при сприятливому перебігу після 5 років спостереження. 3.3.17. Стан після ендопротезування двох суглобів (кульшових, колінних) у різних поєднаннях. 3.3.18. Інвалідність внаслідок психічного захворювання, яка триває більше десяти років».

Позивачем, його представником документально не доведено наявність у ОСОБА_1 вищевказаних захворювань.

Відповідно до п.2.3 Розділу ІІ «Інструкції про встановлення груп інвалідності» критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317.

У п.27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого 03.12.2009 постановою Кабінету Міністрів України №1317, зазначено: «… Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб. До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності. II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів …».

Позивачем, його представником документально не доведено наявність у ОСОБА_1 стійких, вираженої важкості функціональних порушень в організмі, зумовлених захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до його значного обмеження життєдіяльності, збереженої здатності до самообслуговування (або її відсутності), спричинення (або не спричинення) потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, які є характерними для II групи інвалідності.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 29.11.2017.

Суддя О.О. Прасов