Справа № 813/4413/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Справа № 813/4413/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» (правонаступник - Приватне акціонерне товариство «Львівський електроламповий завод «Іскра») до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство «ВіЕс Банк», про визнання протиправними та скасування постанов, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство «ВіЕс Банк», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження ВП №53017559 від 02.12.2016 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №53017559 від 02.12.2016 року;

- зобовязати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладений постановою від 02.12.2016 року ВП №53017559 на все майно ПАТ «Іскра» (79066, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) у межах суми звернення стягнення 11373684,62 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про виправлення помилки ВП №53017559 від 15.12.2016 року;

У судовому засіданні протокольною ухвалою суду відповідно до ст. 52 КАС України допущено заміну позивача - Публічного акціонерного товариства Іскра на належного Приватне акціонерне товариство «Львівський електроламповий завод «Іскра».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.12.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження №53017559 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3511 від 24.11.2015 року. 02.12.2016 року при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належать ПАТ «Іскра» в межах суми стягнення 11373684,62 грн. Позивач, вважає, що дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника є незаконними, а дані постанови суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і підлягають скасуванню. Таким чином просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що винесенні постанови відповідають вимогам чинного законодавства, тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, жодних пояснень по суті позовних вимог чи будь-яких інших клопотань до матеріалів справи не долучав.

Заслухавши пояснення представників сторін та інших учасників процесу, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2012 року між ПАТ «Іскра» та ПАТ «ВіЕс Банк» укладено кредитний договір №KU017692.

02.12.2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження №53017559 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса винесеного Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 №3511 від 24.11.2016 року.

02.12.2016 року при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно ПАТ Іскра в межах суми стягнення 11373684,62 грн.

15.12.2016 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про виправлення помилки в постанові державного виконавця від 02.12.2016 року, якою виправлено помилку у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2016 року замість ст. 32,57 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено ст. 10,57 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи вищевказані постанови такими, що прийняті з порушенням норм діючого законодавства, ПАТ «Іскра», звернулося з відповідним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що регулює діяльність з примусового виконання виконавчих документів - виконавчих листів, наказів, виданих на примусове виконання Рішень судів, виконавчих написів, посвідчень комісій по трудових спорах тощо - є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Зокрема, ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», визначено документи, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1)виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2)ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3)виконавчих написів нотаріусів;

4)посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5)постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6)постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7)рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8)рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9)рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначений строк предявлення виконавчих документів до виконання - виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Інших норм, які б встановлювали інші строки предявлення виконавчих документів до виконання Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років,а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Постановою Вищого господарського суду України відмовлено у задоволенні касаційної скарги ПАТ «Іскра» та залишено без змін постанову львівського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 року та рішення господарського суду львівської області, якими відмовлено ПАТ Іскра у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того вказаним рішенням встановлено,що встановлено, що у звязку з невиконанням ПАТ «Іскра» зазначених вимог щодо сплати заборгованості, ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою №10-3/19979 ввід 24.11.2016 року про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №KU017692 укладеному 15.06.2012 року.В поданій заяві банк зазначив, що за позичальником рахується прострочена заборгованість по тілу кредиту, що становить 444499,53 доарів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.11.2016 року на дату складення розрахунку заборговваності 11373684,62 грн.

24.11.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3511, яким запропоновано стягнути з Публічного акціонерного товариства «Іскра», що має місцезнаходження: 79066, м.Львів, вул.Вулецька. буд.14, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 00214244 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», що має місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Грабовського, 11, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України - 19358632, МФО 325213, р/р 0008, що є правонаступникам за всіма правами та обовязками Публічного акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК», що має місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Грабовського, 11, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 19358632, прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 01.03.2016 року по 24.11.2016 року у сумі 444499,53 доларів США (чотириста сорок чотири тисячі чотириста девяносто девять доларів США 53 центи), що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.11.2016 року, на дату складання розрахунку заборгованості становить 11373684,62 грн. (одинадцять мільйонів триста сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 62 копійки) за Кредитним Договором №KU017692, укладеним 15.06.2012, з урахуванням внесених до нього змін та доповнень.

Таким чином, пред'явлений до виконання виконавчий напис №3511 від 24.11.2016, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_4, відповідав вимогам ст. 3, 4 Закону, в ньому були зазначені всі реквізити, підстав для неприйняття до виконання його не було. А відтак, державним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Щодо покликання позивача на обовязок подати декларацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Боржник зобов'язаний: 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Згідно ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, це обов'язок боржника подавати декларацію державному виконавцеві.

Щодо покликання позивача на неправомірність стягнення виконавчого збору, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника,

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленого статтею 27 цього Закону.

Згідно п.8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України М512/5 від 02.04.2012 р. стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, у відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» та п.8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень в постанові про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2016 року в п.4 державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1 137 36)8,46 гри. (10% від суми заборгованості згідно виконавчого документу). Таким чином, державним виконавцем було правомірно зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору.

Щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є зокрема,звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають, в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

Згідно ст. 26 у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає, справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувана зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Як пояснив відповідач, стягував своїй заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначав конкретного майна боржника чи рахунків боржника, а тому арешт майна був накладений у довідності до ст.56 Закону в межах суми заборгованості.

Згідно ст.56 ОСОБА_2 майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реальноговиконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Таким чином, у оскаржуваних постановах про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження зазначено у відповідності до ст.56 саме таку назву постанови, яка жодним чином не суперечить вимогам закону.

Щодо неправомірності винесення постанови про виправлення помилки від 15.12.2016 року, суд зазначає, що Державним виконавцем при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2016 року допущено помилку, а тому її було виправлено постановою начальника відділу від 15.12.2016 року.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем в межах своїх повноважень та керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження» правомірно винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №53017559 від 02.12.2016 року, постанову про арешт майна боржника від 02.12.2016 року, та постанову про виправлення помилки від 15.12.2016 року, відтак, в суду немає жодних підстав для визнання оскаржуваних постанов протиправними та їх скасування.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати поверненню не підлягають.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 24.11.2017 року.