Справа № 804/3845/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2017 р. Справа № 804/3845/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідльністю "Коприг" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-
Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення проти позову з проханням відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Позиція відповідача відображена у запереченнях на позов та аргументована правомірністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Так відповідач зазначає, що в ході проведеної контролюючим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати підприємством податкових зобовязань з податку на додану вартість встановлено, що платник в порушення вимог п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України несвоєчасно сплачено узгоджені суми податкового зобоязання з податку на додану вартість зазначену в уточнюючому розрахунку (реєстраційний номер НОМЕР_1) від 10.08.2015р. та податкових деклараціях за період з липня по грудень 2015 року із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, у звязку з чим, на думку відповідача, Головним управлінням правомірно застосовано до ТОВ «Кориг» на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України штрафні санкції за податковим повідомленням-рішенням.
Представник позивача у судове засідання призначене на 11.09.2017р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Коприг» в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судовому засіданні від 11.09.2017р. проти адміністративного позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.
Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи те, що представник позивача у судове засідання не зявився, ухвалою суду від 11.09.2017р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу №804/3845/17 призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне.
Головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ДПІ у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 на підставі п.п. 19-1 п. 19.1 ст. 19, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, в порядку п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 і ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ТОВ «Коприг» з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість по деклараціях з ПДВ за липень-грудень 2015 року та згідно з уточнюючим розрахунком з ПДВ за березень 2014 року.
За результатами зазначеної перевірки контролюючим органом складено Акт «Про результати камеральної перевірки ТОВ «Коприг» (33718667) з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість за березень 2014 року, за липень-грудень 2015 року» за №369/1201/33718667 від 10.02.2017р. (далі-акт перевірки), у якому зафіксовано порушення вимог п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України у вигляді порушення платником термінів сплати узгодженої суми податкового зобовязання з ПДВ.
Зі змісту даного акту слідує, що ТОВ «Коприг» здійснювалась несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобовязань з ПДВ, а саме:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
В свою чергу, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.
Пунктом 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Підпунктами 36.2, 36.3, 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно із п. 37.1 та п. 37.2 ст. 37 Податкового кодексу України, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.
Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст. 38 Податкового кодексу України).
Пунктом 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначено підстави для припинення податкового обов'язку платника, окрім його виконання, до яких належить: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Податковим кодексом України вимагається від платників податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та усувати самостійно виявлені помилки.
Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з податку на додану вартість визначені нормами п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.
Одночасно, п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість (далі-ПДВ) - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість врегульовані у розділі V Податкового кодексу України.
Згідно п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:
а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;
б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.
Відповідно до п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України - податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Згідно із приписами п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації/уточнюючого розрахунку або за днем фактичного подання даної звітності у разі якщо такі документи були надані пізніше, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених даних у податковій декларації або уточнюючих розрахунках.
Пунктом 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України для подання податкової декларації.
З контексту вищенаведених норм права випливає, що відлік 10 календарних днів, що передбачені для самостійної сплати податкового зобов'язання, необхідно відраховувати з останнього дня граничного строку для подання податкової декларації.
Податковим зобов'язанням, в розумінні Податкового кодексу України, визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
А відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошовим зобов'язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
У відповідності до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Приписами п. 38.1 та п. 38.3 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України - окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, у разі якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
В силу вимог пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.
Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (пп.14.1.162. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Порядок нарахування пені врегульований ст. 129 Податкового кодексу України.
У відповідності до п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пеня нараховується, зокрема:
- після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня (п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України).
Нарахування пені розпочинається:
а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;
б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом;
- у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п.п. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.п. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України), нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.
Податковим кодексом України передбачений окремий порядок нарахування та сплати пені, відмінний від нарахування та сплати податкового зобов'язання, при якому, відповідно до п.131.1 статті 131 Податкового кодексу України, нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.
При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені (п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України).
Наведена норма кореспондується із приписами п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, якими встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Так, згідно із приписами п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з ПДВ є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування ПДВ, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Нормами ст. 50 Податкового кодексу України передбачено право платника податків на здійснення коригування показників, задекларованих у раніше поданій звітності, в тому числі шляхом їх збільшення чи зменшення.
Так, згідно із п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
-або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;
-або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Спеціального строку для сплати грошових зобов'язань з податків, визначених шляхом подання уточнюючих розрахунків для податкової декларації норми Податкового кодексу України не визначають.
Разом з тим, з контексту вищенаведених положень п. 54.1 ст. 54, п. 57.1 ст. 57 і пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України слідує, що сплата суми грошового зобов'язання за уточнюючим розрахунком здійснюється з урахуванням закінчення граничного строку подання податкової декларації до якої подається такий уточнюючий розрахунок.
Статтею 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У відповідності до п.116.1. ст.116 Податкового кодексу України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.
Зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для застосування до позивача штрафних санкцій згідно статті 126 Податкового кодексу України стало порушення ТОВ «Коприг» приписів п.57.1 ст.57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, у відповідності до яких - платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації з ПДВ, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені, на думку контролюючого органу, порушення платником вимог податкового законодавста виникли в результаті наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2014р. ТОВ «Коприг» було подано до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступник Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) податкову декларацію з ПДВ за березень 2014 року (реєстраційний номер документа НОМЕР_2 від 21.04.2014р. згідно квитанції №2 про прийняття податкової звітності Міністерством доходів та зборів України із направленням до районного рівня).
У даній декларації позивачем визначено:
- загальну суму податкових зобовязань підприємства (рядок 9) у розмірі 40 422, 00 грн.;
-загальну суму податкового кредиту з ПДВ (рядок 17) у розмірі 38 009, 00 грн.;
-суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 25) у розмірі 2413, 00 грн.
Надалі, як стверджує позивач та вбачається із фактичних обставин справи, у серпні 2015 року підприємством було помилково подано до контролюючого органу в порядку абз. 4 п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України ОСОБА_3 розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період березень 2014 року (реєстраційний номер документа НОМЕР_1 від 10.08.2015р. згідно квитанції №2 про прийняття податкової звітності Державною фіскальною службою України із направленням до районного рівня).
У даному уточнюючому розрахунку в графах «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9- рядок 17», «Сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 18 - рядок 20) та:» «сплачується до державного бюджету» (рядки 18, 25- 25.1) позивачем зазначено 40 422, 00 грн.
Тобто, поданням такого розрахунку ТОВ «Коприг» фактично збільшено власні податкові зобовязання по сплаті ПДВ за березень 2014 року, в той час, як зазначає позивач, що також не заперечується відповідачем, підприємство не мало підтверджених первинними документами підстав для донарахування додаткових зобовязань по сплаті ПДВ за відповідний період.
13.08.2015р. ТОВ «Коприг» направило до контролюючого органу (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України) інший ОСОБА_3 розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період березень 2014 року (реєстраційний номер документа НОМЕР_3 від 13.08.2015р. згідно квитанції №2 про прийняття податкової звітності Державною фіскальною службою України із направленням до районного рівня), у якому позивач виправив відомості власних податкових зобовязань з ПДВ за березень 2014 року, відкоригувавши дані показники у відповідності до тих, які були задекларовані підприємством згідно податкової декларації з ПДВ за березень 2014 року (реєстраційний номер документа НОМЕР_2 від 21.04.2014р.).
Всі зазначені вище податкові декларації позивача (звітні та уточнюючі) були прийняті контролюючим органом без зауважень та зареєстровані, що не заперечується відповідачем та підтверджується копіями відповідних квитанцій.
Водночас, як встановлено судом та слідує зі змісту наданого відповідачем роздрукуванням витягу з інтергованої картки платника (ІКП) ТОВ «Коприг» з ПДВ, внаслідок подання платником ОСОБА_3 розрахунку (реєстраційний номер документа НОМЕР_1 від 10.08.2015р.) 10.08.2015р. підприємству було нараховано податкове зобовязання з ПДВ за березень 2014 року у розмірі 40 422, 00 грн. та пеню (за період з 30.04.2014р. по 09.08.2015р.) в сумі 5895, 85 грн.
12.08.2015р. в ІКП ТОВ «Коприг» відображено надходження ОСОБА_3 розрахунку податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період березень 2014 року (реєстраційний номер документа НОМЕР_1 від 10.08.2015р.) та міститься записи:
«Нараховано пені (п.п. 129.1.1 ст. 129 ПКУ) у період з 11.08.2015р. по 11.08.2015р. на ОСОБА_3 розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок № НОМЕР_1 від 10.08.2015р.», у відповідності до якого платнику нараховано пеню в сумі 39, 87 грн.;
«Необхідна штрафна санкція за невчасну сплату платежу (10%)… на ОСОБА_3 розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок № НОМЕР_1 від 10.08.2015р.», у відповідності до якого платнику нараховано на підставі акта перевірки штрафну санкцію в сумі 4042,20 грн.
Слід зазначити, що стаття 126 Податкового кодексу України віднесена до глави 11 Податкового кодексу України «Відповідальність», у звязку з чим настання відповідальності, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, можливе лише за умови встановлення ознак податкового правопорушення, які визначені у статті 109 Податкового кодексу України, в діяннях особи, що до неї притягається.
В контексті приписів статті 126 Податкового кодексу України - така протиправність має полягати в несплаті платником податку узгодженої суми грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом.
Суд зазначає, що для застосування штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України необхідними є наявність існування таких обставин: узгодження грошових зобов'язань та погашення суми податкового боргу із затримкою (понад строки визначені для сплати суми грошового зобов'язання).
Перевіряючи наявність існування обов'язкових ознак податкового правопорушення в діях позивача та обставин застосування до нього відповідальності, передбаченої п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, суд виходить з наступного.
Так, з аналізу пп.14.1.162. п.14.1 ст. 14 та ст. 129 Податкового кодексу України слідує, що пеня є видом відповідальності за порушення податкового законодавства, зокрема, за заниження податкових зобов'язань.
При цьому, сума податкового зобов'язання узгоджується як з поданням декларації, так і з поданням уточнюючого розрахунку. В свою чергу, нарахування штрафних санкцій і пені може бути здійснено тільки у разі заниження податкового зобов'язання за весь його період.
Крім того, нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.
Податковий кодекс України пов'язує факт узгодження нового податкового та/або грошового зобов'язання, внаслідок виявлених помилок, що містяться у раніше поданій платником податковій декларації з фактом подання ним уточнюючого розрахунку такої податкової декларації або відображенням суми недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання.
Аналіз положень п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що у випадку якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, то у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки, з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність платника є виправленою і правові наслідки помилки, допущеної при її поданні, відсутні.
Крім того, надання позивачем уточнюючого розрахунку, яким виправлено показники податкового зобовязання в рахунок зменшення - не можна розцінювати як погашення суми податкового боргу в розумінні пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, оскільки надання позивачем уточнюючого розрахунку не є сплатою податкового зобов'язання, а є способом коригування самостійно визначеного платником податку податкового зобов'язання, а не джерелом погашення податкового боргу, а тому не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, пов'язаних із несвоєчасною сплатою податкових зобов'язань.
Отже, при поданні уточнюючих розрахунків відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, а нарахування штрафних санкцій залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем було своєчасно подано до податкового органу відповідну звітність за березень 2014 року, із зазначенням вірно визначеної суми ПДВ, яка була своєчасно перерахована на спеціальний рахунок ТОВ «Коприг», що не заперечується відповідачем. Інших податкових зобовязань по сплаті ПДВ за березень 2014 року, підтверджених первинними документами, підприємство не мало, що не спростовано Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
При цьому, з 13.08.2016р. року податкова звітність позивача з ПДВ за березень 2014 року (з урахуванням збільшення податкового зобов'язання уточнюючим розрахунком від 10.08.2015р.) вважалася виправленою, а сума такого зобов'язання у загальному розмірі 40 422, 00 грн. втратила статусу узгодженої.
Відтак, дії платника податку з вказаної дати перестали бути протиправними, у зв'язку із чим відповідальність за несвоєчасну сплату вищевказаної суми, а також нарахованої контролюючим органом на таку суму пені, що передбачена ст.126 Податкового кодексу України з 13.08.2015р. - наступати не може.
Вказане, в свою чергу мало своїм наслідком зміни суми податкового кредиту та різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту відповідного податкового періоду.
Тобто, фактично заниження податкового зобов'язання, за який може нараховуватися пеня відповідно до вимог ст. 129 Податкового кодексу України ТОВ «Коприг» не здійснювало.
При цьому, коригування позивачем показників податкового зобовязання взагалі не вплинули на розрахунки із бюджетом.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням фактичних обставин справи, суд доходить до висновку про відсутність в діях позивача протиправних діянь, що спричинили заниження ТОВ «Коприг» та/або недоплату ним до бюджету сум ПДВ за перевіряємий період.
В контексті викладеного, дії контролюючого органу щодо нарахування позивачу пені, та, як наслідок, спрямування грошових надходжень від підприємства в рахунок погашення грошового зобовязання по сплаті пені є протиправними, що, в свою чергу свідчить, про своєчасність сплати ТОВ «Коприг» відповідних податкових зобовязань та безпідставність застосування до платника штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, на час прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення (06.03.2017р.) в діях позивача були відсутні ознаки податкового правопорушення, у зв'язку із чим таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Суд наголошує, що згідно п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, податкове законодавство ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішення платника податку, відповідно до якого рішення платника податку є правомірними в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Вказане узгоджується з положеннями п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України, яким визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.
Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання та наявності підстав для скасування спірних податкових повідомлень - рішень.
В контексті вищенаведеного, враховуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, свідчать про обґрунтованість позовних вимог, натомість правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведена.
З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідльністю "Коприг" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позово Товариства з обмеженою відповідльністю "Коприг" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1