Справа № 577/1351/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 р. Справа № 577/1351/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Русанової В.Б.
Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2017р. по справі № 577/1351/17
за позовом ОСОБА_1
до Міністерство оборони України третя особа Конотопський об`єднаний міський військовий комісаріат Сумської області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА
Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.09. 2017 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в зв`язку з чим фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу з 07.05.1981 року по 13.05.1983 року, брав участь у бойових діях з 15.11.1981 року по 13.05.1983 року у складі в/ч ПП 60528 (Афганістан), що підтверджується копією військового квитка, довідкою Конотопського військового комісаріату Сумської області. ( а.с. 10, 11).
Згідно архівної довідки військово-медичних документів Міністерства Оборони Російської Федерації від 22.12.2010р. № 3/1/1-411 рядової в/ч НОМЕР_1 ДРА, ОСОБА_1 з діагнозом черепно-мозкова травма (струс головного мозку середньої тяжкості) знаходився на лікуванні ВГ в/ч пп 94777 м. Кабул з 03.11.1982 року по 29.11.1982 року. Причини та обставини : 03.11.1982 року перебуваючи в спецвідрядженні в Демократичній республіці Афганістан, під час мінометного обстрілу отримав мінно-вибухову травму, доставлен в госпіталь м. Кабул. Причинний зв`язок: травма отримана при виконанні обов`язків військової служби. ( а.с. 8).
Згідно витягу з протоколу № 1115 від 23.06.2011 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства Оборони України, встановлено причинний зв`язок: закрита черепно-мозкова травма, контузія, їх наслідки та захворювання , так , пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ( а.с. 9).
З 26.08.2011р. позивачу призначена 3 група інвалідності та за наслідками повторного огляду з 13.07.2016р. ОСОБА_1 встановлено безтерміново ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 487114 від 15.08.2016 року ( а.с. 3).
В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
07.09.2016р. Військкоматом, документи щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності позивачу направлено на розгляд до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, про що листом від 08.09.2016 року повідомлено позивача ( а.с. 5).
Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи повернула їх до обласного військового комісаріату для доопрацювання, посилаючись на те, що в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено п.п. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, що підтверджується протоколом засідання комісії № 96 від 11.11.2016 року ( а.с. 7)
28.12.2016 року Конотопський об`єднаний міський військовий комісаріат надіслав ОСОБА_1 копію відповіді на звернення з приводу виплати одноразової грошової допомоги ( а.с. 6).
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця, та неправомірної бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивачу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, проте вважає, що судом не вірно застосовано норми матеріального права при вирішенні спору з огляду на таке.
У апеляційній скарзі Міністерство оборони України посилається на те, що оскільки позивачу встановлено інвалідність саме у 2011 році, то при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги необхідно керуватися законодавством, яке діяло на цей день, а саме - постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2009 року №499, а також ч.6 ст.16 Закону України " Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"( у відповідній редакції).
Крім того, відповідач посилається на те, що дата повторного огляду групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності. При цьому відповідач вказує про те, що повторний огляд особи для підтвердження групи інвалідності не є моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги, при цьому моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, яка вказана у довідці медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не про її підтвердження.
Також відповідач посилається на те, що позивачем не надано документів, які свідчать про те, що травма (поранення, контузія) отримані ним саме під час участі в бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан, тобто у країні, де велися бойові дії, а також посилається на порушення судом дискреційних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Розділом другим цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема щодо грошового забезпечення.
Частиною 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі загибелі (смерті) у разі загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби під час виконання ним обов`язків військової служби, сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. .
На виконання цієї статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), а пунктом 2 постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок №499), допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги
Оскільки позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності 26.08.2011 року, одноразова грошова допомога у разі порання (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців повинна призначатись у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) та Порядку № 499.
Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо помилкового застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які діяли на час встановлення групи інвалідності позивача під час повторного огляду.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Отже, виходячи з положень статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Водночас, пунктом 3 Порядку №499 передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Отже, пунктом 3 Порядку №499 визначений вичерпний перелік документів, які подаються до військомату особою, якій виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення чи в разі настання інвалідності.
Перелік же документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений й пункті 11 Порядку №975.
Такими документа відповідно пункту 11 Порядку є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано необхідний пакет документів до військкомату, який останнім надіслано до Міністерства Оборони України.
Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачем не повного переліку документів для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги та не надання документів що свідчать про причини та обставини поранення, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, судом встановлено, позивач звернувся до Конотопського ОМВК із заявою, до якої додав документи, зазначені у переліку 11 Порядку №975, в тому числі архівну довідку з архіву військово-медичних документів Міністерства Оборони; витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку з його пораненням у період проходження служби в Республіці Афганістан та участі в бойових діях, та його захворюванням на теперішній час і встановленням йому інвалідності, що, в свою чергу свідчить про те, що названі поранення, контузії, захворювання позивача не пов`язані із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Конотопським ОМВК було надіслано розпорядникові бюджетних коштів - Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, проте рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 17.11.2016 року (оформлене протоколом) його заява з доданими до неї документами була повернена обласному військовому комісаріату на доопрацювання з підстав відсутності документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку №975.
Разом з тим, Порядком №975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку; повернення ж документів на доопрацювання за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу даним Порядком не передбачено, а тому дії Міністерства оборони України щодо повернення документів позивача на доопрацювання суперечать зазначеним вище нормам.
До того ж, зважаючи на те, що Міністерству оборони України було надано документи, які містять висновки про те, що поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що виключає підстави вважати, що поранення, контузії та захворювання спричинені інваліду внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у відповідача були відсутні підстави для повернення зазначених документів на доопрацювання до обласного військового комісаріату.
Щодо доводів апеляційної скарги про не належність наданих доказів, а саме що витяг з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв не є доказом підтвердження обставин поранення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК (військово-лікарська комісія) цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Згідно п.21.21. Положення № 402, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово- медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально- профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн (63-94-п), посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.
Крім того, згідно приписів п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26070 - у разі настання інвалідності подаються такі документи: документ про обставини поранення - копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Крім того позивачем також було надано архівну довідку в якій зазначено причини та обставини спричинення травми.
Доводи апеляційної скарги щодо втручання судом у дискреційні повноваження віповідача, колегія суддів вважає помилковими.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити Відповідач.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тож, єдиною та необхідною правовою підставою для зобов`язання судом органу державної реєстрації вчинити реєстраційну дію та видати відповідний правовстановлюючий документ є визнання протиправним та скасування відповідного рішення такого суб`єкту владних повноважень та/або визнання протиправними його дій/бездіяльності. В іншому ж випадку матиме місце втручання у дискреційні повноваження суб`єкта влади.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 24.03.1988 р. по справі «Олссон проти Швеції".
У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями пункту 2 частини 4 статті 105, пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.
Як зазначав у своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав)
Відповідно до п.1ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на зазначене висновок суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача за зобов`язання прийняти рішення є вірним.
Проте враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, в частині підстав задоволення позову.
Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.201 , 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України задовольнити частково.
Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2017р. по справі № 5771351/17 змінити в частині підстав задоволення позову.
В іншій частині постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2017р. по справі № 5771351/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27.11.2017 р.