Справа № 804/5144/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокусправа № 804/5144/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі №804/5144/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 серпня 2017 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 13.07.2017 року №769-о «Про звільнення працівників податкової міліції» в частині пункту 1 про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Лівобережної ОДПІ м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням) з 13.07.2017 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Лівобережної ОДПІ м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області або на іншій рівнозначній посаді у складі податкової міліції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, з 14.07.2017 року;

- стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по дату винесення постанови суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він не бажав звільнятись зі служби в податковій міліції, але під тиском керівництва змушений був написати рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням. Написання рапорту про звільнення за власним бажанням було вчинено всупереч волевиявленню позивача на виконання вказівки керівництва. При цьому, такі рапорти мав написати весь особовий склад податкової міліції ГУ ДФС у Дніпропетровській області. У поданому позивачем рапорті не було зазначено ні дати звільнення, ні дати підписання, а також жодної поважної причини, що перешкоджає виконанню службових обов'язків. Позивач зазначає, що після виходу з лікарняного мав намір подати рапорт про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення до спливу тримісячного строку, усвідомивши помилковість рішення, вчиненого за вказівками керівництва.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував пункт 1 наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.07.2017 року №769-о «Про звільнення працівників податкової міліції» про звільнення позивача з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням) з 13.07.2017 року. Поновив позивача на посаді заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, з 14.07.2017 року та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 31.08.2017 року. В задоволенні позову в іншій частині відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що підстави винесення оскаржуваного наказу не відповідають фактичним обставинам, що передували його прийняттю, наказ винесено протиправно з порушенням прав позивача, а тому він підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_1

У задоволені позову в інший частині суд першої інстанції відмовив у зв'язку з неможливістю здійснити ним розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, без дослідження та всебічного з'ясування обставин справи.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та не прийнято до уваги те, що позивач просив розглянути питання про звільнення раніше встановленого законом тримісячного терміну у зв'язку з вирішенням питання про працевлаштування на іншу роботу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення позивача та його представників які заперечували щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з березня 2000 року проходив службу в податковій міліції; з липня 2000 року по лютий 2017 року проходив службу на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, начальника відділення, заступника начальника відділу в оперативних підрозділах податкової міліції Дніпропетровської області; з лютого 2017 року обіймав посаду заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

13.07.2017 року позивачем подано до в.о. начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Томчук О.В. рапорт про звільнення його з займаної посади та податкової міліції за власним бажанням, у зв'язку з вирішенням питання з працевлаштування на іншу роботу. В рапорті позивач просив питання про звільнення розглянути без його присутності на атестаційній комісії раніше встановленого законодавством тримісячного терміну. Від проходження медичної комісії відмовився (а.с.25).

Вказаний рапорт погоджено 13.07.2017 року в.о. начальника ОУ ГУДФС у Дніпропетровській області полковником податкової міліції Стародубцевим Р.В. та першим заступником начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області полковником податкової міліції Пеньковим С.В., що підтверджується підписами посадових осіб з поміткою «згоден» на рапорті.

На підставі вказаного рапорту в.о. начальника ОУ ГУДФС у Дніпропетровській області полковником податкової міліції Стародубцевим Р.В. підготовлено подання про звільнення з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-086807), датоване 13.08.2017 року (а.с.69-70).

За результатами розгляду подання складено висновок старших начальників, в якому визначено, що згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковник податкової міліції ОСОБА_1 підлягає звільненню з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) (а.с.70 зворот).

Висновок затверджений заступником начальника управління - начальником відділу проходження служби у податковій міліції управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Дніпропетровській області Ліваднім О.Ю., начальником управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Дніпропетровській області Гребінчук Г.В., першим заступником начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області полковником податкової міліції Пеньковим С.В.

За наслідками розгляду подання та складання висновку прийнято рішення по поданню наступного змісту: подання на підполковника податкової міліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області - затвердити.

Рішення затверджено в.о. начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Томчук О.В. із зазначенням дати затвердження - 13.08.2017 року.

13.07.2017 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено оскаржуваний в частині наказ №769-о «Про звільнення працівників податкової міліції», в пункті 1 якого наказано:

- звільнити з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) підполковника податкової міліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, 13.07.2017 року;

- виплатити ОСОБА_1, у зв'язку зі звільненням зі служби за власним бажанням, одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 19 повних календарних років служби та компенсацію за невикористану відпустку за 2005 рік у кількості 26 днів, за 2006 рік у кількості 13 днів, за 2008 рік у кількості 14 днів, за 2012 рік у кількості 19 днів, за 2015 рік у кількості 9 днів, за 2016 рік у кількості 16 днів, за 2017 рік у кількості 19 днів (а.с.8).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного наказу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для звільнення позивача визначено рапорт ОСОБА_1 та подання про звільнення.

Згідно з пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

У пункті 353.1 статті 353 Податкового кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, на позивача розповсюджуються вимоги Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 року №114 (надалі - Положення №114).

Відповідно до пункту 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, подання рапорту та дотримання тримісячного строку при звільненні осіб, на яких поширюється дія Положення №114, є обов'язковим умовами як для роботодавця, так і для працівника.

Така позиція, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ (поліції), що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку.

Проте, у межах передбаченого пункту 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитись про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Вказана правова позиція узгоджується із судовою практикою Верховного Суду України, яка вказана у постанові від 24.06.2014 року у справі № 21-241а14.

З аналізу поданого позивачем рапорту від 13.07.2017 року не встановлено зазначення позивачем конкретної дати, з якої він бажає бути звільнений зі служби, та погодження якої виносить на розгляд керівництву.

Позивачем в рапорті зазначено лише про скорочення тримісячного строку, проте не визначено на який період, а тому суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що звільнення позивача у день подання рапорту відбулось в порядку одностороннього погодження дати звільнення, тобто лише з боку керівництва ГУ ДФС у Дніпропетровській області, чим порушено право позивача, визначене Положенням №114, на відкликання рапорту про звільнення.

У зв'язку з тим, що відповідачем не було дотримано зазначеного тримісячного терміну, а також те, що матеріали справи не містять доказів які б свідчили про домовленість сторін щодо конкретної дати звільнення позивача, суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного наказу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти до уваги й те, що підставою для звільнення позивача окрім рапорту ОСОБА_1 в оскаржуваному наказі датованому 13 липня 2017 року зазначено подання про звільнення датоване 13 серпня 2017 року, тобто винесене через місяць після подання рапорту та винесення оскаржуваного наказу.

Вказане свідчить про те, що зазначене в оскаржуваному наказі подання про звільнення датоване 13 серпня 2017 року не могло бути враховано при прийнятті наказу від 13.07.2017 року №769-о «Про звільнення працівників податкової міліції» в частині звільнення позивача.

Зазначені обставини підтверджують висновок суду першої інстанції про те, що підстави винесення оскаржуваного наказу не відповідають фактичним обставинам, що передували його прийняттю.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з розрахунком середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) позивача складеного Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області з урахуванням повних робочих місяців позивача, а саме періоду з 01.05.2017 року по 31.06.2017 року позивачу було нараховано грошове забезпечення в сумі 13333,36 грн. без утримання податків й інших обов'язкових платежів, при цьому розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 333,33 грн. (а.с.114, 124,125). Зазначений розрахунок судом перевірено він є вірним. Позивач з ним погодився та не оспорював.

Таким чином, розмір грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 31.08.2017 року (включно), який становить 33 робочі дні, складає 12319,37 грн., виходячи з розрахунку: 333,33 грн. х 33 (11+22) робочі дні = 10999,89 грн. Оскільки справляння і сплата податків з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену розмір зазначеної суми без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що за змістом статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Висновки суду в резолютивній частині постанови - є приписами, що підлягають безумовному виконанню сторонами та третіми особами, а судове рішення має бути категоричним, тобто повинне давати відповідь на позовні вимоги таким чином, щоб зняти невизначеність у взаємовідносинах між сторонами спору. В резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про протиправність дій або бездіяльності відповідача та про спосіб відновлення порушених прав позивача.

Проте, судом першої інстанції не досліджувалося питання щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, довідка про грошове забезпечення позивача судом першої інстанції у відповідача не витребовувалася та не досліджувалася, в мотивувальній частині постанови суду першої інстанції відсутні висновки суду щодо вирішення вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що свідчить про невідповідність постанови суду першої інстанції вимогам статті 159 КАС України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 31.07.2017 року та позов цій частині задовольнити повністю стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 31 серпня 2017 року (включно) у сумі 10999 (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 89 коп., що визначене без утримання податків й інших обов'язкових платежів в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі №804/5144/17 - скасувати в частині зобов'язання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 31.07.2017 року та позов цій частині задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 31 серпня 2017 року (включно) у сумі 10999 (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 89 коп., що визначено без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 30 листопада 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко