Справа № 607/11829/17
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2017 Справа №607/11829/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 предявила до суду адміністративний позов до відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просить визнати протиправним рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про припинення виплати їй пенсії з 01 січня 2017 року та зобовязати ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити виплату їй пенсії з 01 січня 2017 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 14 липня 2014 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. В грудні 2016 року вона знялася з місця реєстрації у звязку із виїздом на постійне місце проживання у Сполучені Штати Америки, після чого з січня 2017 року відповідач припинив виплату пенсії позивачу. Звернувшись до відповідача, їй (ОСОБА_1І.) виплатили пенсію за шість місяців наперед, а саме з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року в сумі 11547,18 гривень. Однак, відповідач листом №101/Н.11 відмовив їй у поновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном. Позивач вважає вказані дії протиправними та просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2017 року відкрито скорочене провадження у вказаній адміністративній справі.

25 жовтня 2017 року від відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області надійшли заперечення на вказаний адміністративний позов, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що згідно ст. 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

За результатами розгляду вказаних заперечень суд приходить до висновку про можливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Як установлено судом, з 14 липня 2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 знялась реєстрації місця проживання, у звязку із виїздом на постійне місце проживання у Сполучені Штати Америки.

У зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання з 01 січня 2017 року Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області припинило виплату пенсії ОСОБА_1 та на підставі заяви ОСОБА_1 відповідач виплатив позивачу пенсію за шість місяців наперед з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року в сумі 11547,18 гривень.

Згідно викладених у позові обставин, вважаючи дії відповідача незаконними позивач звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом №101/Н-11 від 16 березня 2017 року Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області повідомило позивача про те, що статтею 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Оскільки між Україною та Сполученими Штатами Америки не укладено договору щодо пенсійного забезпечення виплату пенсії ОСОБА_1 припинено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, винесеного у справі № 1-32/2009, від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У вказаному рішенні зазначено, що п.2 ч.1 ст.49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суперечать приписам Конституції України щодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості (стаття 22, частини перша, друга статті 24, частина третя статті 25, частина перша статті 46).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань рішення Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею І Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі у справі Пічкур проти України, як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, у позивача виникло право на поновлення раніше призначеної пенсії, а тому суд приходить до висновку що відповідач протиправно допустив бездіяльність, яка виразилася у не поновленні позивачу виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постановах від 12.05.2015 року у справі № 21-180а15 та у справі № 21-168а15 від 19.05.2015 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.11, 18, 71, 86, 158, 163, 186 КАС України, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо припинення ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.07.2017 року протиправними.

Зобов'язати Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01 липня 2017 року.

Допустити негайне виконання постанови суду в межах суми платежу за один місяць.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 640,00 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні із позовом в суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ В.Ромазан