Справа № 822/2675/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2675/17

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

21 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області Домерат Оксани Анатоліївни та Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій облаcті на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом адвоката Романюка Валерія Миколайовича до першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області Домерат Оксани Анатоліївни, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Романюк Валерій Миколайович звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області Домерат Оксани Анатоліївни, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволенні позову, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просили постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови, з наступних підстав.

Встановлено, що Романюк Валерій Миколайович є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 09.02.2007.

12.09.2017р. позивач направив до Головного управління ДФС України у Хмельницькій області адвокатський запит №1/12-09/2017, в якому просив повідомити посади та прізвище ім'я, по-батькові службових або посадових осіб ГУ ДФС у Хмельницькій області, відповідальних за підготовку та фактичне внесення електронним повідомленням до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, інформацію про узгоджені суми бюджетного відшкодування (за період часу з 15.06.2017р. по дату надання відповіді).

18.09.2017р. ГУ ДФС України у Хмельницькій області направило позивачу відповідь на його запит, відповідно до якого управління відмовило у наданні запитуваної інформації, у зв'язку з тим, що інформація, яку просить надати адвокат, є інформацією, за допомогою якої особи можуть бути конкретно ідентифіковані, враховуючи відсутність згоди відповідних осіб, є конфіденційною.

Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що інформація щодо посади та прізвища імені, по-батькові службових або посадових осіб ГУ ДФС у Хмельницькій області, які відповідальні за підготовку та фактичне внесення електронним повідомленням до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, інформацію про узгоджені суми бюджетного відшкодування (за період часу з 15.06.2017 по дату надання відповіді) не відноситься до конфіденційної інформації, а отже відмовляючи у надані запитуваної інформації, розпорядник інформації, ГУ ДФС України у Хмельницькій області діяло всупереч законодавства, тому відмова у наданні запитуваної інформації є протиправною.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».

В п.3.3 постанови Пленуму ВАС України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 №10 вказано, що відносини щодо внесення і розгляду адвокатського запиту врегульовано статтею 24 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зокрема, цією статтею Закону детально регламентовано перелік адресатів, до яких може бути направлено адвокатський запит, вимоги до такого запиту, питання строків розгляду адвокатських запитів та порядку відшкодування витрат, а тому відповідні положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на відносини між адвокатом та розпорядником інформації.

Разом з цим в даному випадку, позивач не отримавши відповіді на адвокатський запит звернувся до суду із позовом, який обґрунтований недотриманням відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Тобто, позивач вказує на допущені відповідачем порушення вимог Закону, який не регулює правовідносин щодо яких виник спір. Суд першої інстанції не звернув уваги на дану обставину, а тому невірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

В силу частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

За приписами ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Встановлено, що відповідач відмовив у наданні запитуваної позивачем інформації з огляду на те, що така інформація є конфіденційною. Колегія суддів не погоджується із таким висновком відповідача, проте вважає, що наявні підстави для відмови позивачу у наданні вказаної інформації.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року у справі № 2-рп/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про захист персональних даних", персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25.12.2008 №1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (п.6).

Такий підхід відображено і у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 16.11.2004 у справі "Кархуваара та "Ільталехті" проти Фінляндії", які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, суд наголосив, що у громадськості є право бути поінформованим, зокрема, про аспекти приватного життя публічних осіб, і таке право є основоположним для демократичного суспільства. Також, у рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії" від 21.03.2002, "Яновський проти Польщі" 21.01.1999 суд підкреслив, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Отже, запитувана позивачем інформація не є конфіденційною.

Відповідно до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» особа може отримати виключно інформацію, яка вважається публічною.

Виходячи з визначення публічної інформації наданого в статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація повинна володіти наступними ознаками:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації.

Колегія суддів переконана, що запитувана позивачем інформація не відповідає вказаним вимогам.

Публічна інформація із певного питання, як продукт, що отриманий або створений лише в процесі виконання відповідачем своїх обов'язків, може надаватись у формі даних про результати вказаної діяльності саме відповідача як державного органу та суб'єкта владних повноважень, тобто у формі даних про кількісні та якісні характеристики чи показники діяльності органу влади відповідача.

Публічна інформація стосується виключно діяльності щодо виконання відповідачем суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, а не процесу внутрішньої організації такої діяльності в середині податкового органу в частині розподілу функціональних обов'язків між працівниками податкового органу.

Враховуючи наведене, колегія суддів переконана, що запитувана позивачем інформація не може бути надана відповідачем.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області Домерат Оксани Анатоліївни та Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій облаcті задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом адвоката Романюка Валерія Миколайовича до першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області Домерат Оксани Анатоліївни, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.