Справа № 820/1318/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р.Справа № 820/1318/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2017р. по справі № 820/1318/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

28 вересня 2017 року постановою Харківського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в своєму рішенні про відмову у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання пославшись на пп.6 п.17 Порядку № 251 (інші випадки, передбачені законами), не зазначив норму іншого закону, яка передбачає інші підстави для відмови у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання у разі втрати, крім тих, що наведені п. 17 Порядку № 251.

Крім того, відповідач знехтував вимогами чинного законодавства стосовно здійснення обміну посвідки на постійне проживання, порушивши порядок проведення перевірки та строки розгляду заяви.

Відповідач заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось.

Відповідно до положень ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено без участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням ВГІРФО ГУ МВС України в Харківській області на підставі Закону України «Про імміграцію» позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 12.03.2009 року (а.с.15).

29.11.2016 року позивач звернувся із заявою до Слобідського відділу поліції ГУ НП в Харківській області по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 12.03.2009 року.

09.12.2016 року висновком про наслідки розгляду матеріалу за заявою позивача за фактом відсутності тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні, позивача було повідомлено, що серед знайдених та вилучених документів на ім'я гр. Вєтнаму ОСОБА_1 у Слобідському відділі поліції ГУ НП в Харківській області не значиться, перевірку по матеріалам припинено (а.с. 16).

16.03.2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області, в якій на підставі ст. 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року просив видати йому нову посвідку на постійне проживання в Україні, замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 12.03.2009 року в порядку, встановленому для її обміну (а.с. 17).

21.03.2017 року ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне (тимчасове) проживання на підставі п.п.6 п.17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 (а.с. 51).

Листом від 27.03.2017 року № 04/1-6496 позивача було повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому рішенням ГУ ДМС України в Харківській області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну (а.с. 52).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, рішення, що надавало право позивачу на імміграцію в Україну скасовано, і законність цього рішення підтверджено судом, то у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення обміну встраченої посвідки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України «Про імміграцію», посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку зазначено, що заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Згідно п. 9 Порядку строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується.

Відповідно до положень п. 22 Порядку у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов'язані негайно повідомити органу Національної поліції за місцем її втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі посвідки, який інформує про це протягом п'яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Втрачена посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Пунктом 15 вказаного Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251, визнвчено, що для обміну посвідки подаються: заява, зразок якої встановлюється МВС; паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

У відповідності до п.11 Порядку, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

На підставі п. 17 Порядку, рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

З матеріалів справи вбачається, що юридичною підставою для прийняття спірного рішення ГУ ДМС України у Харківській області від 21.03.2017 року відповідачем визначено положення пп.6 п.17 Порядку №251, а фактичною підставою - відсутність у позивача дозволу на імміграцію в Україну.

Судом також встановлено, що ГУ ДМС у Харківській області була проведена перевірка матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_1, за результатами якої головним спеціалістом ГУ ДМС України Харківської області складено висновок від 10.02.2016 року, погоджений начальником відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Харківській області, яким запропоновано, зокрема, скасувати рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області 12.03.2009 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати неправомірно виданою та вилучити посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, видану на ім'я громадянина СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 67-68).

10.02.2016 року ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №04/1-360449 (а.с.53).

Слід зазначити, що дане рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 року позов гр.СРВ ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення про скасування дозволу на імміграцію ГУ ДМС України в Харківській області.

Однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 року апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Харківській області задоволено та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що рішення ГУ ДМС України про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 10.02.2016 року №04/1-360449 як на час звернення позивача до ГУ ДМС України із заявою про обмін посвідки, так і на час розгляду справи в суді є чинним і ніким не скасовано.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки, дозвіл на імміграцію в Україну позивача скасовано, і законність цього рішення підтверджено судом, то відповідачем правомірно відмовлено в обміні встраченої посвідки.

Доводи апеляційної скарги про те, що при посиланні відповідача в своєму рішенні про відмову у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання на пп.6 п.17 Порядку № 251, а саме: інших випадках, передбачених законами, має бути зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для відмови у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання у разі втрати, крім тих, що наведені п. 17 Порядку № 251, колегія суддів вважає безпідставними через те, що відповідач, встановивши під час розгляду заяви гр. СРВ ОСОБА_1, що дозвіл на імміграцію в Україну останньої скасовано, а посвідка НОМЕР_1 від 12.03.2009 року втратила юридичну силу, з посиланням на п.п.6 п.17 Порядку, відмовив позивачу у видачі нової посвідки замість втраченої.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем порядку проведення перевірки та строків розгляду заяви, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п.11 Порядку №251 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

Враховуючи те, що заяву про видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні позивачем до відповідача було подано 16.03.2017 року, а рішення за вказаною заявою прийнято відповідачем 21.03.2017 року, то колегія суддів зауважує, що в даному випадку відповідачем дотримано строк розгляду заяви про видачу посвідки, встановлений законом.

Oбов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Виходячи з положень частини другої зазначеної статті, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2017р. по справі № 820/1318/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Спаскін О.А. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 24.11.2017 р.