Справа № 753/7968/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/7968/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вовк Є.І.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2016 року та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_3 незаконно затриману пенсію за віком за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2016 року у розмірі 83577 грн.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у порядку скороченого провадження позовні вимоги задоволено.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою судді Троян Н.М. від 04 жовтня 2017 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві в порядку письмового провадження на 19.10.2017 на 14 год. 00 хв.

19 жовтня 2017 року у зв'язку з відсутністю головуючого судді з поважних причин, перенесено слухання справи на 16.11.2017 на 14 год. 00 хв.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року призначено розгляд апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві у відкритому судовому засіданні на 23 листопада 2017 року на 15 год. 00 хв. та визнано явку Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві обов'язковою.

Позивач в судове засідання, призначене на 23.11.2017 не з'явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду, була належним чином повідомлена.

Крім того, згідно заяви від 04.11.2017 ОСОБА_3 просила розглядати справу без її участі.

Представник відповідача Курганська Л.В., в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з лютого 2010 року їй призначена пенсія за віком на загальних підставах згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

З 01 квітня 2015 року позивачу не виплачувалась пенсія за віком у зв'язку з тим, що на той час вона працювала суддею, тобто на посаді, яка за Законом «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI давала право на призначення пенсії державного службовця чи щомісячного довічного грошового утримання.

06 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулась з заявою до пенсійного органу про виплату раніше призначеної пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 01 жовтня 2016 року (а.с. 20-21).

Листом від 04.01.2017 вих. №99/14/К-1563 відповідачем роз'яснено позивачу, що з 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, №911-VIII від 24.12.2015, яким зокрема встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016, в тому числі особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», у зв'язку з чим призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються (а.с. 22).

14 квітня 2017 року позивачем повторно подано заяву до пенсійного органу про виплату раніше призначеної пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2016 року (а.с. 15-16).

Листом від 19.04.2017 вих. №6402/14/К-490/1 відповідачем повідомлено, що з 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, №911-VIII від 24.12.2015, яким зокрема встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016, в тому числі особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», у зв'язку з чим призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються (а.с. 17).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення ОСОБА_3 звернулась за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 (про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано неконституційними положення статті 141 Закону № 2453-VІ у редакції Законів № 213-VIII від 02.03.2015 і № 911-VIII від 24.12.2015, а також норму, передбачену пунктом 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року права на призначення суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання, тому орган Пенсійного фонду повинен був з 01 червня 2015 року по 01 липня 2016 року здійснювати позивачу виплату пенсії за віком у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) (у редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які були чинними до 31 грудня 2015 року від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Як свідчать матеріали справи та вбачається з копії пенсійної справи позивача, ОСОБА_3 отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону №1058-IV, та продовжувала працювати на посаді судді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», однак з 01 квітня 2015 року відповідач не здійснював виплату пенсію позивачу.

Разом з тим, відповідно до п. 5 «Прикінцевих положень» Закону №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

Відтак, з 01 червня 2015 року робота позивача на посаді судді не давала їй права на призначення пенсії, про яку зазначено у абз. 2, 3 частини першої ст. 47 Закону № 1058-IV, тобто відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з 01 червня 2015 року виникли підстави для виплати позивачу пенсії за віком, передбаченої Законом № 1058-IV, оскільки з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року (справа № 21-948а16).

Разом з тим, суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував, що з 01 січня 2016 року набули чинності зміни до абз. 2, 3 частини першої ст. 47 Закону № 1058-IV, які по іншому регулювали питання щодо підстав тимчасової невиплати пенсії окремим категоріям пенсіонерів.

Так, з 01 січня 2016 року абз. 2, 3 частини першої ст. 47 Закону № 1058-IV діяв у редакції, яка передбачала, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01 січня по 22 вересня 2016 року ОСОБА_3 працювала на посаді судді, тобто на посаді, передбаченій Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відтак, підстави для виплати незаконно затриманої пенсії на думку позивача, призначеної у 2010 році відповідно до Закону № 1058-IV, згідно вимог позивача за період з 01 січня по 01 липня 2016 року, у відповідача були відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана редакція частини першої ст. 47 Закону № 1058-IV, яка діяла з 01 квітня 2015 року є відмінною від редакції, що діяла з 01 січня 2016 року.

Відповідно, висновок Верховного Суду України у справі № 21-948а16 не підлягає застосуванню до правовідносин, що розпочалися з 01 січня 2016 року.

Так, з 01 квітня 2015 року пенсія не виплачувалась у разі роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Натомість з 01 січня 2016 року особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, відмова пенсійного органу, викладена в листах від 04.01.2017 №99/14/К-1563 та від 19.04.2017 №6402/14/К-490/1 у виплаті пенсії за період з 01 січня по 01 липня 2016 року є законною і обґрунтованою.

Проте, підстави для відмови у виплаті пенсії за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року у відповідача були відсутні.

Таким чином, оскільки вимога про зобов'язання відповідача виплатити незаконно затриману пенсію за віком за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови у виплаті пенсії за вказаний період, така вимога підлягає задоволенню.

При цьому, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 01.07.2016 підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позовних вимогах в цій частині з підстав наведених вище.

Що стосується посилань суду першої інстанції на Рішення Конституційного Суду України справа № 4-рп/2016 від 08.06.2016, то колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України положення абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213, за якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону N 2453.

Тобто, визнано неконституційними обмеження щодо виплати довічного грошового утримання або пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2453-VI.

Обмеження, які встановлювалися до працюючих пенсіонерів, в тому числі на посадах суддів, прокурорів, тощо, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неконституційними не визнавалися і є чинними на час спірних правовідносин.

Крім того, посилання відповідача на те, що даний адміністративний позов поданий після закінчення строку звернення до суду, встановленого частиною другою ст. 99 КАС України, колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини першої ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 березня 2016 року (справа № 161/20170/14-а), спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо невиплати пенсії за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2016 року могли бути заявлені у межах шестимісячного строку, а про порушення свого права на отримання пенсії позивач повинна була дізнатися з моменту невиплати пенсії.

Разом з тим, у даній адміністративній справі ОСОБА_3 оскаржує відмову пенсійного фонду у виплаті незаконно затриманої пенсії за віком, а не дії щодо припинення її виплати.

Таким чином, в даному випадку, строк звернення до суду обчислюється із дати отримання листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві від 04.01.2017 вих. №99/14/К-1563.

Лист Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві № 99/14/К-1563 був підготовлений 04 січня 2017 року.

Адміністративний позов поданий до суду 03 травня 2017 року, тобто у межах строку, встановленого частиною другою ст. 99 КАС України, відтак підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у даному випадку відсутні.

Вимога про виплату незаконно затриманої пенсії за віком, як раніше зазначалося, є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови у вчиненні таких дій, а отже, також заявлена із дотриманням строку звернення до суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві лише частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року в частині задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В решті - постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб