Справа № 202/1090/17 (2-а/202/68/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2017 рокусправа № 202/1090/17 (2-а/202/68/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року у справі № 202/1090/17 (2-а/202/68/2017) за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі відповідач), в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:

- зобовязати відповідача призначити та провести виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за останні три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком за Списком № 1, тобто 2012-2014 роки відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, в межах строку звернення до суду;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пільгова пенсія за віком була призначена позивачу на підставі іншого закону, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV ОСОБА_1 звернувся вперше, при цьому порядок і умови обчислення загальної пенсії за віком суттєво відрізняються від порядку обчислення пенсій відповідно до Закону № 1788-ХІІ. Зауважував, що після призначення пенсії за вислугу років не отримував останню, оскільки працював протягом відповідного періоду.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував на обліку в у відповідача та отримував пенсію за вислугу років відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.09.2005 року.

17.09.2013 року ОСОБА_1 повідомив пенсійний орган про факт працевлаштування на посаду керівника польотів АДВ з 09.09.2013 року та просив скасувати призначене йому пенсійне забезпечення (пенсія за вислугу років) (а.с.59).

У звязку з досягнення пільгового пенсійного віку 19 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з пенсії за вислугою років на пенсію за віком за списком № 1 (а.с.67).

Відповідно до розпорядження № 168263 від 28.10.2016 року ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та перераховано відповідний розмір пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за 2007 рік (а.с.60,61).

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звертався до пенсійного органу із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком за Списком № 1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2012-2014 роки з 19.10.2015 року відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.9).

Листом від 19.12.2016 року № 1348/03/21 пенсійний орган повідомив позивача, що для обчислення пенсії за віком було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, тобто показник, який застосовувався при призначенні пенсії вперше (а.с.8).

21 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зауважено, що в попередній заяві від 19.10.2015 року термін «перевести» зазначено помилково (а.с.41).

Листом від 28 квітня 2017 року № 743/038/21 пенсійним органом було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки його вже було переведено на пенсію за віком відповідно до заяви від 19.10.2015 року у відповідності до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а тому законні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відсутні (а.с.40).

Визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за приписами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за три календарні роки, що передують даті звернення за призначенням пенсії, та зобовязання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки на цю пенсію ОСОБА_1 вже було переведено 19.10.2015 року за його заявою.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше 19.10.2015 року.

При цьому слід зазначити, що після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідна виплата пенсії позивачу за період з 09.09.2013 року по 19.10.2015 року не здійснювалася, з огляду на факт працевлаштування останнього.

При цьому при зверненні 19.10.2015 року до пенсійного органу ОСОБА_1 звернувся саме із заявою про переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що дійсно позивачем було у відповідній заяві зазначено саме про переведення на пенсію за віком, в той же час, фактично останній звертався саме із проханням про призначення нового виду пенсії, право на отримання якого позивач здобув із досягненням відповідного пенсійного віку.

Згідно з п. 4.1 розділу 4 постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно п. 4.3 розділу 4 вищевказаної постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 4.7 розд. 4 постанови).

В той же час, приписами п. 3.3. постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що орган, який призначає пенсію, надає:

роз'яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

у разі необхідності - бланки документів;

допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії;

у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, обов'язком пенсійного органу є не тільки вирішення питання про призначення пенсії на підставі належно поданої заяви, але й надання, у разі необхідності, відповідної допомоги щодо належного оформлення пенсіонером документів, що ним подаються до пенсійного органу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово в подальшому звертався до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком із зазначенням про те, що ним помилково у заяві від 19.10.2015 року було вжито термін «перевести».

При цьому пенсійним органом не спростовано та не надано доказів того, що за вказаних обставин ними дотримано приписів п. 3.3. Постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року, зокрема розяснено позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що посадові особи пенсійного органу проявили бездіяльність та не виконали покладеного на них обов'язку щодо надання позивачу відповідних розяснень.

В той же час, та обставина, що у своїй заяві від 19.10.2015 року позивачем було підкреслено «перевести з одного виду пенсії на інший» не може бути підставою для зміни порядку призначення пенсії, оскільки саме за пенсією за віком на пільгових умовах відповідно позивач звернувся вперше.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 29.11.2016 року (справа № 133/476/15-а).

Разом з тим, визначаючи строк, з якого має бути здійснено перерахунок пенсії позивачу на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, тобто починаючи з дати отримання призначеної йому пенсії - жовтень 2015 року.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 статті 102 КАС України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної пенсії, тобто починаючи з дати отримання призначеної йому пенсії а саме 19 жовтня 2015 року відповідної до поданої ним заяви (а.с.67), клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку з поважних причин останній не надавав, при цьому з позовом до суду звернувся 13 лютого 2017 року відповідно до штампу вхідної кореспонденції районного суду, а відповідно суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню саме з 13.08.2016 року, а відповідно позовні вимоги за період з 19.10.2015 року по 12.08.2015 року включно підлягають залишенню без розгляду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за останні три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком за Списком № 1, тобто 2012-2014 роки, відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, та зобовязання вчинити такі дії і виплатити відповідні суми пенсії у урахуванням виплачених сум з 13 серпня 2016 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного суду враховує, що Довідкою про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір", доданої до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір", визначено якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року у справі № 202/1090/17 (2-а/202/68/2017) скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо не призначення та невиплати пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за останні три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком за Списком № 1, тобто 2012-2014 роки, відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та провести виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за останні три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком за Списком № 1, тобто 2012-2014 роки, відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, з 13 серпня 2016 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 за період з 19 жовтня 2015 року по 12 серпня 2016 року включно залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1344 грн. (одна тисяча триста сорок чотири гривні).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко