Справа № 820/3338/17
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р. № 820/3338/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представника відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - Вишневського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Немишлянський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним висновок Управління Державної міграційної служби України в Київський області від 10.07.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 10.07.2017 № 84 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, замість втраченої, прийняте за результатами розгляду його заяви від 18.07.2017;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою від 18.07.2017 замість втраченої;

- стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області судовий збір у розмірі 1280 грн;

- стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Київській області судовий збір у розмірі 640 грн;

- встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області постанови суду по даній справі;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області надати звіт про виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином СРВ Соціалістичної республіки В'єтнам. УВГІРФО ГУМВС України в Харківській області 02.07.2008 видано позивачу посвідку на постійне проживання в Україні, серія НОМЕР_2 безстроково. У зв'язку з втратою посвідки, позивач 05.07.2017 звертався до Немишлянського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою про видачу нової посвідки на постійне проживання замість втраченої, яку 18.07.2017 направлено до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області для прийняття рішення.

Позивачу від співробітників ГУ ДМС України в Харківський області стало відомо, що 10.07.2017 Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області прийнято рішення про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну. Вказане рішення прийняте на підставі висновку УДМС України в Київській області від 10.07.2017, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної республіки Вєтнам ОСОБА_3, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № 12139/57605 від 14.12.2006.

Позивач вважає вказані рішення та висновок незаконними, оскільки вони прийняті всупереч вимог чинного законодавства.

Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на письмові заперечення, які надав до суду.

Представник відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Київській області, згідно наданих до матеріалів справи письмових заперечень просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача та розгляд справи здійснювати без участі уповноваженого представника УДМС в Київській області.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що громадянину СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 14.12.2006 ВГІРФО УМВС України в Київській області на підставі висновку оформлено дозвіл на імміграцію в Україну та 02.07.2008 ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 14.12.2006 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 02.07.2008 терміном дії - безстроково.

У зв'язку з втратою посвідки на постійне проживання в Україні позивач 05.07.2017 звернуся до Немишлянського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою про видачу нової посвідки на постійне проживання замість втраченої, яку 18.07.2017 направлено до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області для прийняття рішення.

Під час розгляду заяви позивача Головним управлінням ДМС України в Харківський області встановлено, що рішення щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні у відношенні позивача приймалось ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області, таким чином для з'ясування підстав документування посвідкою запит було направлено до УДМС України в Київській області.

Рішенням УДМС України в Київській області від 10.07.2017 № 84 скасовано дозвіл на імміграцію позивача, як таке, що надано усупереч законодавства.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та дослідивши викладені обставини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (далі за текстом - Порядок № 251).

Пунктом 14 Порядку № 251 визначено, що обмін посвідки також здійснюється у разі непридатності посвідки до користування (пошкодження з різних причин тощо).

У разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання (п. 22 Порядку).

Окрім того, у п. 3.18. Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС від 15.07.2013 № 681, зазначено, що у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства можуть звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Для обміну посвідки подаються: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (п.15 вказаного Порядку №251).

Суд зазначає, що даний перелік необхідних документів як додаток до заяви є вичерпним.

Як підтверджено матеріалами справи та зазначено представником позивача у позовній заяві, разом із заявою про обмін бланку посвідки позивач надав передбачений законом необхідний пакет документів. Будь - яких зауважень з боку відповідача щодо таких документів, - їх нестачі, підробки, чи їх невідповідності встановленому зразку чи належить іншій особі, - матеріали справи не містять.

Проте, рішенням УДМС України в Київській області від 10.07.2017 № 84 року з підстав п.1 та п. 6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» громадянину Соціалістичної республіки Вєтнам ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Вказане рішення прийняте на підставі висновку УДМС України в Київській області від 10.07.2017, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної республіки Вєтнам ОСОБА_3, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № 12139/57605 від 14.12.2006.

Даний висновок відповідачем обґрунтовано тим, що позивачу надано дозвіл на імміграцію та документовано посвідкою на постійне проживання не на підставах передбачених Законом України "Про імміграцію", оскільки неповнолітня дитина позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент прийняття документів у її батька, не мала дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено їй належність до громадянства України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. А тому, відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Тобто отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно положень ст. 12 ЗУ "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 (надалі за текстом - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

З аналізу положень Порядку випливає, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та серед іншого, має часові рамки (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Суд зазначає, що відповідачем не в повному обсязі отримано інформацію, необхідну для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію та не запрошено позивача для надання пояснень стосовно якого і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд зазначає, що посилання відповідачем на те, що неповнолітня дитина позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент прийняття документів у її батька, не мала дозволу на імміграцію, не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача та вилучення безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Крім того, відповідно внесених змін до Порядку №1983 від 12.04.2017, УДМС України в Київський області дозвіл на імміграцію позивачу не надавав, а тому повноважень для його скасування не має.

З огляду на вказане вище, висновок Управління Державної Міграційної служби України в Київський області «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.07.2017 та рішення Управління Державної Міграційної служби України в Київській області від 10.07.2017 № 84 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняті з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: позивач тривалий час проживає на території України; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Порядку №1983.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.12.2016 року у справі №К/800/27939/16 та ухвалі від 27.10.2016 року у справі №К/800/8201/16.

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Щодо частини позовних вимог позивача про визнання неправомірною відмови Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області щодо не здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, прийняте за результатами розгляду його заяви від 18.07.2017 замість втраченої та зобов'язати Головне Управління Державної Міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої, судом встановлено наступне.

Відповідно п. 4.5. Наказу №681 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки. Долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

Пунктом 4.6 наказу №681 визначено, що за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Судом встановлено, що обґрунтовану відповідь, з посиланням на прийняті рішення, відносно поданої позивачем заяви про видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні від 18.07.2017 надано лише 01.08.2017, що є порушенням визначених законодавством строків.

Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано вимог чинного законодавства стосовно здійснення обміну посвідки на постійне проживання, порушивши порядок проведення перевірки та строків розгляду заяви позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Державної Міграційної служби України в Харківський області здійснити видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою від 18.07.2017, замість втраченої.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Відповідно до змісту статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказане свідчить, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням постанови у даній справі шляхом зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області упродовж п'ятнадцяти днів з дня набрання законної сили рішення по зазначеній справі надати звіт про його виконання.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Немишлянський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним висновок Управління Державної міграційної служби України в Київський області від 10.07.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 10.07.2017 № 84 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в здійсненні оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, замість втраченої, прийняте за результатами розгляду його заяви від 18.07.2017.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою від 18.07.2017 замість втраченої.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області () за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Київській області (код ЄДОРПОУ 37826158) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь громадянина В'єтнаму ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області постанови суду по даній справі.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області надати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови суду протягом 15 (п'ятнадцяти) днів з дня набранням законної сили постанови по зазначеній справі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2017 року.

Суддя А.С. Мороко