Справа № 826/9232/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/9232/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 листопада 2017 року №826/9232/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Світагро»

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Під час судового провадження розгляд справи зупинявся ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 №826/9232/14 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №804/5287/14.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Світагро» щодо взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Кий агро» за період з 01.01.2013 по 31.03.2013.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро» підпунктів 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 138.7 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до зниження податку на прибуток 2013 рік на суму 534 371,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 30.05.2014 №1034/26-53-22-03-21/32828566 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кий агро» за договором поставки від 28.12.2012 №01/К/0002 та договором транспортного експедирування від 08.02.2013 №ТЕО-01/2013.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кий агро» (продавець) укладено договір поставки від 28.12.2012 №01/К/0002, відповідно до якого продавець зобов’язувався продати та передати у власність покупця, а покупець зобов’язується прийняти й оплатити зерно сої, урожаю 2012 року (товар), відповідно до умов даного договору. Кількість товару, що продається та передається покупцю продавцем, згідно п.3.1 даного договору, складає 10 000,00 метричних тон +/- 10%. Поставка товару, згідно п.5.1 договору, здійснюється на умовах FCA (франко-вагон), що вказані у додатковій угоді до договору.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору поставки від 28.12.2012 №01/К/0002, рахунків на оплати, видаткових накладних, податкових накладних, виписок по банківських рахунках.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору транспортного експедирування від 08.02.2013 №ТЕО-01/2013, податкових накладних, виписок по банківських рахунках.

Також, позивачем для підтвердження реальності господарських операцій та реалізації продукції, отриманої від товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Агро» надано до матеріалів справи наступні документи: зовнішньоекономічний біржовий контракт про експорт № 24-ЗЕ від 06.02.2013, посвідчення про реєстрацію №24 (зареєстровано на Аграрній біржі 06.02.2013), зовнішньоекономічний біржовий контракт про експорт № 38-ЗЕ від 28.02.2013, посвідчення про реєстрацію № 38 (зареєстровано на Аграрній біржі 28.02.2013), митні декларації, інші документи (угоди, акти виконаних робіт), що підтверджують рух товару.

У свою чергу, державною податковою інспекцію у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кий агро» вказано на акти Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Агро» від 20.01.2014 №30/26-51-22-01/36628058 та від 13.02.2014 №108/26-51-22-01/36628058.

Водночас, слід зазначити, що реальність господарських взаємовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кий агро» за договором поставки від 28.12.2012 №01/К/0002 та договором транспортного експедирування від 08.02.2013 №ТЕО-01/2013 вже була предметом дослідження в адміністративній справі №826/5287/14 (проте за іншій податковий квітень-травень 2013 року, липень 2013 року).

Згідно з частиною четвертою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. З конституційною нормою кореспондуються приписи статей 7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, обов’язковість судових рішень, що набрали законної сили.

З постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2014 №826/5287/14 вбачається, що судом встановлено формування товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро» податкового кредиту за результатами господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Кий агро» за договором поставки від 28.12.2012 №01/К/0002 та договором транспортного експедирування від 08.02.2013 №ТЕО-01/2013 на підставі належним чином оформлених документів та встановлено, що господарські операції фактично здійснені та спричинили реальні зміни в майновому стані товариством з обмеженою відповідальністю «Світагро».

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Отже, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Світагро» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 72, 94 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Світагро» вчинені судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.), які підтверджені квитанцією від 25.06.2014 №17696769, за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.