Справа № 760/17104/17
Суддя: Кізюн Л. І.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2186/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною дії (бездіяльність) Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, у зв'язку з відмовою у призначенні, нарахуванні та виплаті, починаючи з дня звернення за призначенням 28 лютого 2017 року, адресної допомоги позивачу; зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити адресну допомогу позивачу, починаючи з дня звернення за її призначенням 28 лютого 2017 року, негайно після проголошення судового рішення, та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яка виникла у період з 28 лютого 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з липня 2014 року у зв'язку із проведенням антитерористичної операції змушена була покинути своє місце проживання та переміститись до м. Маріуполь Донецької області. На виконання вимог Закону №1706-VІІ та в порядку реалізації Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», вона звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Лівобережного (Орджонікідзевського) району Маріупольської міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зазначає, що в порядку реалізації Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» вона отримувала грошову допомогу за фактичним місцем проживання (перебування) в Маріуполі як уповноважений представник сім'ї у складі чоловіка ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Допомога нараховувалась до 03.01.2017 р.

Посилається на те, що у грудні 2016 року, у зв'язку зі зміною фактичного місця проживання, вона звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою 03049, АДРЕСА_1.

28 лютого 2017 року вона за місцем фактичного проживання у місті Києві звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою для отримання грошової допомоги за фактичним місцем проживання (перебування).

Інші члени її родини продовжують мешкати в місті Маріуполі, у зв'язку з необхідністю там працювати та навчатись, та отримують у складі сім'ї з двох чоловік грошову допомогу за фактичним місцем проживання (перебування) в Маріуполі.

Відповідач на заяву про призначення виплати щомісячної адресної допомоги відповіді не надав, жодних коштів на рахунок в філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» не надходило.

У зв'язку з тим, що повідомлення у встановлений термін Відповідачем надано не було, 14 липня 2017 року вона звернулася до відповідача з письмовим запитом щодо результатів розгляду заяви про призначення виплати щомісячної адресної допомоги.

28 липня 2017 року їй надійшов лист про відмову у призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Відмову мотивовано тим, що відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою 505, «якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється». Відповідно до абз. 8 п. З Порядку «особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається».

Позивач не погоджується з відмовою у призначенні грошової допомоги, вважає такі дії відповідача безпідставними, протиправними та такими, що порушують її конституційні права, а тому змушена звернутися з позовом до суду.

Відповідач надав суду заперечення на позов, вважав його безпідставним і просив у його задоволенні відмовити.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 грудня 2016 року № НОМЕР_1 (а.с. 11).

15 грудня 2016 року позивач стала на облік та 14.07.2017 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення (подовження) виплати їй щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції (а.с. 12).

Листом № 260-260/С-236-284 від 19.07.2017 року відповідач повідомив про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відмова мотивована тим, що пунктом 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 визначено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється». Відповідно до абз. 8 п. З Порядку, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Позивач перебувала на обліку та одержувала грошову допомогу в Управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області з 15.06.2015 року. Оскільки, згідно трудової книжки, позивача було звільнено 06.07.2015 року і вона не працевлаштувалася на протязі шести місяців - 15.12.2015 року право на одержання грошової допомоги вона втратила (а.с.а.с. 13-14).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505: така грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах зх. питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах ( у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для працездатних осіб грошова допомога призначається у розмірі 442 гривні на одну особу (члена сім'ї), а загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень.

Згідно із пунктом 3 порядку надання щомісячної адресної допомоги, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї.

Статтями 1, 4, 20 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік такої особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" , на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 5 порядку, для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються. До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім'ї від інших членів сім'ї та згода на обробку персональних даних.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що якщо у складі сім'ї, який призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарської консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами 1 групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами 1 чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку, а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги) які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають у трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування.

Згідно п. 12 порядку виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, але фактично не працюють; зняття з обліку особи, яка переміщується; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, довів правомірність своїх дій.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, оскільки, позивач не використала своє право на працевлаштування, так як звільнилась 06.07.2015 року, та не працевлаштувалась до 15.12.2015 року, тим самим порушивши вимоги п.п. 3, 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, тому відмова відповідача є правомірною.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку що дії відповідача відповідають вимогам закону, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, ст.ст. 7, 71, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-2, 186 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

У позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Л.І. Кізюн