Справа № 152/1860/17
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1860/17
УХВАЛА

29 листопада 2017 року Суддя Шаргородський районний суд Вінницької області

ОСОБА_1

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку пенсії протиправною та зобовязання перерахувати пенсію,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку йому пенсії з 01.01.2016 року відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року, ст.63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» та довідки №8723 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області; зобовязати відповідача провести йому виплату пенсії відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року, ст.63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» та довідки №8723 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області, починаючи з 01.01.2016 року без обмеження граничного розміру; стягнути з відповідача судові витрати; розглянути справу в порядку скороченого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 1997 року та перебуває на обліку як одержувач пенсії в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області.

З 29.12.2015 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», яким передбачено при зміні хоча б одного виду грошового забезпечення або введенні нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

28.03.2017 року ПФУ України повідомив свої територіальні органи про підготовку і надання списків пенсіонерів МВС, які мають право на перерахунок пенсій.

22.05.2017 року Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області підготувала і надала до Головного управління ПФУ у Вінницькій області його довідку №8723 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року.

27.10.2017 року він звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про здійснення перерахунку пенсії, проте, 16.11.2017 року отримав лист-відмову, у якому вказується на здійснення перерахунку його пенсії та виплату перерахованих коштів після виділення додаткових коштів з Державного бюджету України.

Вважає таку відмову протиправною.

Адміністративний позов та додані до нього матеріали передані на розгляд судді, згідно з результатами автоматизованого розподілу справ, 27.11.2017 року.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, вважаю, що він підлягає поверненню позивачеві з наступних підстав.

Відповідно до ст.104 КАС України, позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою (ч.1 ст.105 КАС України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.106 КАС України, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 КАС України і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Частиною першою статті 107 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви зясовує, серед іншого, і те, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті; 6) адміністративні справи щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України; продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України; затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; 7) адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб), крім судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду із адміністративним позовом про захист його порушених прав, в якому відповідачем є Головне управління ПФУ у Вінницькій області, що знаходиться в м. Вінниці на вул. Хмельницьке шосе, 7.

Відтак, зазначений адміністративний позов не підсудний даному адміністративному суду, а належить до підсудності Вінницького міського суду як адміністративного суду, відповідно до ч.2 ст.18 та ч.1 ст.19 КАС України.

При цьому, позивачем не зазначено посилання на вимоги ч.2 ст.19 КАС України, щодо права вибору підсудності.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції, оскільки перебуває у тісному взаємозвязку із такими процесуальними інститутами, як: компетенція судів щодо розгляду справ, підсудність, склад суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру суддів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У п.п.23, 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року (остаточне 11.12.2006 року) висловлено правову позицію про те, що «відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії») (…) Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», а й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції (…) судів».

Пунктом 6 частини 3 статті 108 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Отже, оскільки позивачем не зазначено посилання щодо вибору ним підсудності, то зазначений адміністративний позов, як не підсудний Шаргородському районному суду як адміністративному суду, підлягає поверненню позивачеві на підставі п.6 ч.3 ст.108 КАС України.

Керуючись п.6 ч.3 ст.108 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку пенсії протиправною та зобовязання перерахувати пенсію повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького Апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: