Справа № 813/2917/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року справа № 813/2917/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Телиця О.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій, стягнення недоплаченої суддівської винагороди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо визнання протиправними дій та зобов»язання вчинити дії.

Представником позивача подано клопотання про залучення співвідповідача Державну судову адміністрацію України та уточнено позовні вимоги:

- Визнати протиправними дії до ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати з 01.01.2017 р. суддівської винагороди судді Львівського апеляційного адміністративного суду Левицькій Наталії Георгіївні виходячи, розмір якої визначається, виходячи із базового посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат помножено на коефіцієнт 1,1, із застосуванням розрахункової величини мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

- Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної судової адміністрації України недоплачену суддівську винагороду за січень, лютий, березень 2017 р. в сумі 61200,00 грн. за вирахуванням із вказаної суми податків та інших обов»язкових платежів.

- Відповідно до вимог ч.1 ст.267 КАС України допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

В судовому засіданні проведено заміну відповідача ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в Львівській області на належного Львівський апеляційний адміністративний суд.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а посадовий оклад судді апеляційного суду пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,1. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 грн. Відтак, посадовий оклад судді апеляційного суду має становити 32000 грн. з коефіцієнтом 1,1. Однак, відповідачем за січень, лютий, березень 2017 року, в порушення зазначених норм, нараховано та виплачено позивачу суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу в розмірі 16000 грн. За таких обставин, дії відповідача-1 щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за січень, лютий, березень 2017 року у меншому розмірі, ніж встановлено Законом, позивач вважає протиправними, що зумовило звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили задоволити.

Відповідач - Львівський апеляційний адміністративний суд, подав клопотання слухати справу у відсутності представника, щодо задоволення позову заперечують.

Відповідач - Державна судова адміністрація України, подав заперечення на позов, у якому зазначив, що з урахуванням положень Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу з 01.01.2017 суддівської винагороди виходячи з місячного розміру посадового окладу 32000 грн. Чинним законодавством України з січня 2017 року встановлено посадовий оклад судді апеляційного суду до проходження кваліфікаційного оцінювання в розмірі 10 мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,1 . При цьому, з урахуванням приписів Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VII, мінімальна заробітна плата як розрахункова величина застосовується в розмірі 1600,00 грн. Враховуючи викладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.11.2017 року позов не визнала з підстав зазначених у запереченні, просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Указом Президента України №1205/2001 від 10.12.2001 року ОСОБА_1 призначено суддею господарського суду Львівської області строком на пять років.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2007 року №750-V позивача обрано на посаду судді місцевого господарського суду Львівської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 07.06.2012 року №49210-VІ позивача обрано на посаду судді Львівського апеляційного адміністративного суду безстроково.

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці посадовий оклад позивача становив 17600,00 грн. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Частиною 2 статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, посадовий оклад судді апеляційного суду , який не пройшов кваліфікаційне оцінювання визначається відповідно до розміру визначено ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI, а саме у розмірі 10 мінімальних заробітних плат помножено на коефіцієнт 1,1,

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200 гривень.

В той же час, пункт 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774 - VIII "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України" (надалі за текстом - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017 року, встановлює, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн.

Слід зазначити, що пункт 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774 - VIII не визначає до посадових окладів яких працівників не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина, а також не зазначає сферу застосуванню розрахункової величини в розмірі 1600 грн.

При цьому в ст. 133 № 2453-VI, на яку відсилає пункт 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VШ в частині визначення розміру суддівської винагороди, будь-які зміни щодо незастосування мінімальної заробітної плати не вносилися.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) відзначив, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону №2453-VIП в редакції Закону №192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Таким чином, на конституційному рівні законодавцем закріплено фінансове забезпечення судді в розмірі суддівської винагороди, яка визначається виключно відповідним законом про судоустрій, при цьому матеріальне забезпечення судді є невід'ємною частиною гарантій незалежності суддівської влади.

Враховуючи, що законодавцем не вносилися зміни до Закону №2453 в частині розміру суддівської винагороди, у тому числі й розрахункової величини з огляду на яку здійснюється її нарахування, та зважаючи на гарантію передбачену ч.2 ст.130 Конституції України, стосовно встановлення розміру винагороди судді виключно законом про судоустрій, суд приходить до висновку, що застосування відповідачем при виплаті позивачу суддівської винагороди пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

Приписи ч.3,4 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-V встановлюють безпосередню залежність розміру суддівської винагороди від мінімальної заробітної плати.

Слід відмітити, що відповідно до ст.10 Закону України Про оплату праці передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати є чинними виключно після внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України Про Державний бюджет на 2017 рік встановлено місячний розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 гривень, іншого розміру мінімальної заробітної плати не передбачено.

Отже, з 01.01.2017року відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII 1600 гривень є розміром іншої спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік.

Натомість, як вже було зазначено вище, ч,3,4 ст.133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.10 №2453-VI розмір посадового окладу суддів обраховується саме з розміру мінімальної заробітної плати, а не іншої розрахункової величини.

Таким чином, враховуючи, що мінімальна заробітна плата з січня 2017 року дорівнювала 3200 гривень, посадовий оклад позивача з січня 2017 року повинен складати 32000 грн. з коефіцієнтом 1,1.

Стаття 8 КАС України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Незастосування пункту 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VШ не узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі Сук проти України, відповідно до якої, держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила обрахунку розміру суддівської винагороди то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил. Тобто, на переконання суду, поки не внесені зміни до Закону №2453-VI в частині визначення розміру посадового окладу судді, відсутні підстави для застосування відповідачами розрахункової величини у меншому розмірі ніж мінімальна заробітна плата.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідачів щодо відсутності у позивача права на отримання недоплаченої суддівської винагороди є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Крім того, суд зазначає, що законодавець має право на встановлення будь-якого розміру суддівської винагороди виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, проте Конституція України і чинне спеціальне законодавство, що регулює суддівську винагороду, містить імперативний припис щодо вичерпного переліку джерел, які мають регулювати ці відносини, а саме закон про судоустрій, а не інші нормативно-правові акти, що свідчить про порушення принципу "якості закону". "Якість закону" є автономним поняттям, створеним ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції. Вимоги до якості закону проілюстровані у справі "Корецький та інші проти України". Зокрема, в пп.46-47 рішення ЄСПЛ дійшов такого висновку: навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві, Суд нагадує, що вислів "передбачений законом" у п.2 ст. 11 конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону. Відповідно до позиції ЄСПЛ чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року).

Таким чином, з огляду на суперечливість Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII, яким передбачена інша розрахункова величина у розмірі 1600 гривень для визначення посадових окладів працівників, суд вважає, що для визначення розміру суддівської винагороди такі положення Закону застосовуватися не можуть.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Так, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку, що відповідач 1, визначаючи розмір суддівської винагороди позивача виходячи з приписів пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушив право позивача на передбачений Законом № 2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,1, визначених ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", починаючи з 01.01.2017, що є конституційною гарантією незалежності судді.

Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з ДСА України Державної судової адміністрації України недоплаченої суддівської винагороди за січень, лютий, березень 2017 р. в сумі 61200,00 грн. за вирахуванням із вказаної суми податків та інших обов»язкових платежів не може бути задоволеною так як, позивачу вказаний розмір суддівської винагороди за січень-березень 2017 року нарахований не був та до повноважень ДСА України не віднесено нарахування та виплату суддівської винагороди суддям апеляційного суду. Суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача 1 Львівський апеляційний адміністративний суд, обов»язку перерахувати з 01.01.2017 року судді Львівського апеляційного адміністративного суду Левицькій Наталії Георгіївні суддівську винагороду виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 грн. з коефіцієнтом 1,1 та провести виплату суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум.

Відповідно до ст..94 КАС України судові витрати не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Львівського апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати з 01.01.2017 р. суддівської винагороди судді Львівського апеляційного адміністративного суду Левицькій Наталії Георгіївні виходячи із посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Зобов»язати Львівський апеляційний адміністративний суд перерахувати з 01.01.2017 року судді Львівського апеляційного адміністративного суду Левицькій Наталії Георгіївні суддівську винагороду виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 грн. з коефіцієнтом 1,1 та провести виплату суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 27 листопада 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.