Справа № 725/5241/17
Суддя: Федіна А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5241/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

при секретарі Сорокан М.М.,

за участю представника позивача Муляр Т.В.

відповідача ОСОБА_1,

та перекладача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області до громадянина Індії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 23.11.2017 року працівниками УДМС України в Чернівецькій області спільно з працівниками Чернівецького прикордонного загону в м.Чернівці по вул. Білоусова було виявлено іноземця, який назвався громадянином Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав на території України без паспортного документа та документів на право проживання в Україні, чим порушив встановлені правила перебування іноземців на території України.

З пояснень відповідача було встановлено, що він близько чотирьох місяців назад він прибув в України через КПП «Бориспіль» в якості туриста, проте вирішив залишитись проживати в Україні. З цією метою він зв'язався з громадянином Пакистану ОСОБА_3, з яким познайомився через соціальну мережу «Фейсбук», та віддав йому гроші і свій паспорт для того щоб він допоміг оформити документи на право проживання на території України. В подальшому вказаного громадянина Пакистану відповідач не бачив і саме за його порадою 21.11.2017 приїхав в м. Чернівці і посилався в готелі. Весь цей час відповідач проживав на території України без документів, які посвідчують його особу.

В ході проведення перевірки даних щодо перетину громадянином Індії ОСОБА_1 державного кордону України було отримано інформацію Західного регіонального управління прикордонної служби України про те, що така особа державний кордон України не перетинала.

З наведеного вбачається, що відповідач надає працівникам міграційної служби свідомо неправдиві відомості про себе, а тому вважає, що вказана особа може ухилятись від виїзду з території України в добровільному порядку, оскільки немає документів, грошових коштів, а також у нього відсутні правові підстави для перебування на території України.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального і процесуального права, просив затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України терміном до шести місяців.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Згідно з ч. 4 ст.50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Відповідач, за участю перекладача, в судовому засіданні надав пояснення, якими підтвердив обставини викладені в адміністративному позові та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, не дивлячись на визнання позову відповідачем, у суду виникають сумніви щодо достовірності обставин, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом та правового обґрунтування позовної заяви, у зв'язку з чим слід зазначити наступне.

Як вбачається з копії протоколу про адміністративне затримання, 23.11.2017 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 було затримано у зв'язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП для припинення адміністративного правопорушення, встановлення особи та прийняття правового рішення.

Відповідно до листа оперативно-розшукового управління Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.11.2017 року №5/4-1676, громадянин Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних осіб, що перетинали державний кордон України відсутній.

Інших письмових доказів матеріали справи не містять.

Так, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом сьомим ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною третьої ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено порядок визначення строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

З системного аналізу положень ст.ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини, а саме: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

За наслідками розгляду справи встановлено відсутність у відповідача документів, що посвідчують його особу, зокрема паспорта, а також відсутність відомостей про те, що особа з названими ним анкетними даними перетинала державний кордон України, при цьому вимоги про примусове видворення позивачем в даному спорі не заявлено, натомість позивач просив затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

У відповідності до вимог с. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Пунктами один та п'ять Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110 передбачено, що пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Так, з метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, КАС України доповнено ст.183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 2 ст.183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення та вирішується в одному провадженні.

При цьому, судом також враховується, що ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи те, що позивачем не заявлялись вимоги про примусове видворення, компетентним органом рішення про примусове повернення відповідача не приймалось, позивачем не доведено факту того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або що існує ризик його втечі, підстави для його затримання відповідно до ст.183-7 КАС України відсутні.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1,9, 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, п. 1,5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, п. 13 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, ст.ст. 2,6, 70,71,86,159-163, 167, 183-7, 256 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області до громадянина Індії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається у 5-ти денний строк з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Федіна А. В.