Справа № 755/7374/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/7374/17 Головуючий у 1-й інстанції: Чех Н.А.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа Науково-дослідний інженерний центр заводських лабораторій «Тест» про визнання неправомірним та скасування розпорядження, зобов'язання відшкодувати збитки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, посилаючись на те, що листом відповідача від 23.02.2017р. № 1755/13 йому було повідомлено про переплату пенсії в розмірі 5656,70 грн., що виникла за період з 01.01.2016 року по 28.02.2017 року, у зв'язку з працевлаштуванням, та запропоновано сплатити цю переплату протягом місяця з дня повідомлення. Рішенням управління від 23.03.2017р. № 416 ця переплата утримується з його (позивача) пенсії, починаючи з травня 2017р. у розмірі 20% від пенсії до повного погашення заборгованості. Позивач вважає рішення відповідача неправомірним і таким, що підлягає скасуванню, а кошти - поверненню.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Управлінні з 09.01.2002 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як працюючий пенсіонер. Станом на 28.02.2015 року загальний страховий стаж роботи 54 роки 11 місяців 24 дні. Розмір пенсії станом на 01.03.2017 року становить 2 376,60 грн., як працюючому пенсіонеру розмір пенсії до виплати становить - 2 020,11 грн.

Відповідно до п. 2.21 постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документами, які підтверджують, що особа не працює є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за відповідною формою.

Так, 15 квітня 2015 року позивачем подана до Управління заява з проханням перевести його до непрацюючих пенсіонерів, у зв'язку зі звільненням з роботи. У вказаній заяві позивач також повідомив, що у разі виникнення переплати зобов'язується погасити її в повному обсязі; у випадку працевлаштування зобов'язався повідомити.

Відповідно до копії трудової книжки позивача в графі 27 проведено запис: « 31.03.2015р. Уволен по собствен. желанию согл. ст. 38 КЗоТ Украины. Приказ № 1к от 30.03.2015г.»

Згідно довідки НДІЦЗЛ «Тест», позивач працював директором ТОВ НДІЦЗЛ «Тест» з 30.03.1990 року по 31.03.2015 року; був звільнений згідно Наказу 1-к від 30.03.2015р. і з того часу не перебував в трудових відносинах з вищезазначеним підприємством та не отримував заробітну плату та іншого доходу.

Однак, при надходженні індивідуальних відомостей про застраховану особу з відділу персоніфікованого обліку Управлінням було виявлено, що позивачу у формі обліку зазначались кількість робочих днів в Науково-дослідному інженерному центрі заводських лабораторій «Тест» з 01.01.2016р. включно по 28.02.2017р., що є підставою вважати позивача працюючим пенсіонером.

На підставі вищевикладеного розпорядженням Управління позивача переведено з 01.01.2016 року до категорії працюючих пенсіонерів, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.01.2016 року по 28.02.2017 року в сумі 5 650,70 грн.

Вважаючи такі дії пенсійного фонду протиправними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу призначена та виплачується згідно чинного законодавства України та на даний час виплата пенсії провадиться в розмірі 85% від загального нарахування як працюючому пенсіонеру, а тому відсутні підстави для визнання неправомірним та скасування розпорядження, а також зобов'язання відшкодувати збитки.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Положеннями ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

В силу ч.ч. 1, 2, 4 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання з його боку, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов'язковість подання якої передбачена законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2, начебто, невчасно повідомив Пенсійного органу про факт працевлаштування, у зв'язку із чим відбулася необґрунтована виплати йому коштів у сумі 5656,7 грн., що у відповідності до ч. 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є підставою для прийняття відповідачем рішення про повернення суми переплати шляхом відрахування її з пенсії позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що утримання відповідачем пенсії з позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2017 року включно є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази працевлаштування позивача у зазначений період часу, що позбавляє позивача обов'язку повернення суми переплати пенсії у зв'язку із працевлаштуванням за відсутності факту останнього.

Більше того, факт відсутності трудових відносин підтверджується довідкою ТОВ НДІЦЗЛ «Тест», відповідно до якої позивач був звільнений згідно Наказу 1-к від 30.03.2015 року і з того часу не перебував в трудових відносинах з вищезазначеним підприємством та не отримував заробітну плату та іншого доходу. Наведені данні також підтверджуються і записами трудової книжки.

Таким чином, колегією суддів не встановлено зловживань з боку ОСОБА_2, що призвели до переплати сум пенсії.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування збитків, є зобов'язання, яке виникає з угод або внаслідок заподіяної шкоди.

Згідно ст. 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, наведеними положеннями Цивільного кодексу України також передбачено неможливість повернення безпідставно набутої пенсії у разі відсутності недобросовісності з боку пенсіонера.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України с м. Києві не доведено жодними належними доказами факт наявності трудових відносин з ТОВ НДІЦЗЛ «Тест», а отже висновки останнього щодо переведення позивача до працюючих пенсіонерів із зменшенням розміру пенсії є передчасним, та, як наслідок, стягнуті кошти підлягають поверненню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, не враховано всі обставини справи, тому існують підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року - скасувати, та постановити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України с м. Києві про перевід ОСОБА_2 з 01.01.2016 року до категорії працюючих пенсіонерів із зменшенням розміру пенсії і виникненням її переплати.

Визнати неправомірними та скасувати розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України с м. Києві від 23.03.2017 № 416 про утримання з пенсії позивача переплати за період з 01.01.2016 року по 28.02.2017 року в сумі 5656,70 грн.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відшкодувати позивачу грошову суму збитків, завданих здійсненим утриманням переплати та зменшенням розміру пенсії.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма