Справа № 823/1570/17
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року справа № 823/1570/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенко В.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, викладену в листах від 17.08.2017 року вх. № 7144/6-17 та від 26.09.2017 року вх. №8457/6-17, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2.0 гектара в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області листами від 17.08.2017 року №7144/6-17 та від 26.09.2017 №8457/6-17 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га.

В листі від 17.08.2017 року №7144/6-17 зазначено, що подана заява не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме: місце розташування земельної ділянки, зазначеної на графічних матеріалах не дозволяє визначити та перевірити його вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Листом від 26.09.2017 №8457/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області відмовило в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Відмова мотивована тим, що відповідь стосовно даного питання надана в попередньому листі.

Позивач зазначає, що листами від 17.08.2017 року №7144/6-17 та від 26.09.2017 року №8457/6-17 посилання відповідача на необхідність надання схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, як на підставу для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність, є незаконною, а тому позивач просить суд визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та зобов'язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства.

В ході судового розгляду справи позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки надані позивачем графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки не дозволяють визначити та перевірити їх на відповідність вимогам законів та підзаконних актів. Крім того, представник відповідача зазначив, що вирішення вказаного спору віднесено до цивільної юрисдикції, що підтверджується практикою Верховного Суду України.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою від 18.07.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, що розташована на території Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

Дана заява мотивована тим, що останнім не використане право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за цільовим призначенням. Також позивач посилається у своїй заяві на те, що дана земельна ділянка не внесена до переліку ділянок, які можливо виділити для учасників АТО, та на момент подачі заяви відсутні будь-які звернення учасників АТО до Вознесенської сільської ради стосовно отримання даної земельної ділянки у власність.

До заяви позивачем приєднано: копію паспорту; копію ідентифікаційного номера; графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки; довідка про те, що земельна ділянка не перебуває в користуванні, довідка 6-зем.

В свою чергу, Головне управління Держгеокадастру України у Черкаській області листом від 17.08.2017 №7144/6-17 повідомило позивача, що подана заява не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме: місце розташування земельної ділянки, зазначеної на графічних матеріалах не дозволяє визначити та перевірити його вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

В подальшому ОСОБА_1 подано заяву до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.08.2017, в якій він просить долучити до його попередньої заяви (від 18.07.2017) викопіювання з публічної кадастрової карти України стосовно земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га в адміністративних межах Вознесенської сільської ради за межами населеного пункту.

У своєму листі Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області повідомлено, що відповідь на дане питання надано листом від 17.08.2017 №7144/6-17.

Позивач, не погоджуючись з відмовою в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. "а" ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом "в" ч. 3 ст.116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Держгеокадастр України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених правових норм Земельного кодексу України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вказаних законодавчих положень у системному їх зв'язку, суд приходить до висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом досліджено матеріали, які подавались позивачем разом з заявами від 18.07.2017 та 30.08.2017, а саме: копію паспорту; копію ідентифікаційного номера; копії графічних матеріалів, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки; довідку про те що земельна ділянка не перебуває в користуванні; довідка 6-зем;

З доданих до матеріалів справи викопіювань, що подавались відповідачу вбачається, що вони створені відповідальними особами за допомогою програмного забезпечення та містять необхідні данні, що дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень для встановлення відповідності місця розташування об'єкта, а форма наданого ситуаційного плану відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17.10.2012 №1051.

Таким чином, вбачається, що позивач, при зверненні до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, подав всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

В матеріалах справи також міститься копія довідки, згідно якої Вознесенська сільська рада не заперечує щодо надання зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_1, а також адресована ОСОБА_1 довідка міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з державної статистичної звітності про наявність земель з виготовленим та доданим викопіюванням бажаної земельної ділянки від 22.06.2017.

Проте, відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, з тих підстав, що подана заява не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України з посиланням на невідповідність графічних матеріалів.

Земельним кодексом України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність за наявності поданих та перевірених судом документів.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні ним вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Згідно діючого правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм Земельного кодексу України, а тому відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд також врахував п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» яким визначено, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Варто зауважити, що необґрунтованими є твердження представника відповідача щодо підсудності вказаного спору до цивільної юрисдикції, та посилання на практику Верховного Суду України, оскільки відповідно до рішення Конституційного суду України від 01 квітня 2010 року в справі № 1-6/2010 зазначається, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо дискреційних повноважень відповідача, суд зазначає наступне. Згідно Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи (11.03.1980) державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень визначено, що під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства засноване на гарантуванні дотримання вимог права, інакше було би порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, тобто критеріями здійснення адміністративного судочинства є принципи судочинства.

Отже, суд не втручається в дескрецію відповідача, тому вимогу позивача в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою вважає за необхідне задовольнити частково та зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

При цьому суд зауважує, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Встановлені судом обставини справи та наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що відповідачем, при прийнятті відмови не дотримано всіх принципів закріплених ст. 7 КАС України, зокрема, останнім відмовлено позивачу без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Зобов'язати головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Гаращенко