Справа № 826/12146/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2017 року № 826/12146/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Довіра та гарантія»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Довіра та гарантія» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «СК «Довіра та гарантія») звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просили визнати протиправною бездіяльність щодо відображення в інтегрованій картці платника, відкритій щодо Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ідентифікаційний код за ) переплату з податку на прибуток у сумі 65 726,89 грн., що була безпідставно списана як пеня 11.06.2015 року (14 770,38 грн. за період з 12.03.2015 р. по 03.06.2015 р. та 50 956,51 грн. за період з 12.03.2015 р. по 10.06.2015 p.) та зобов'язати відобразити в інтегрованій картці платника, переплату з податку на прибуток у сумі 65726,89 грн., що була безпідставно списана як пеня 11.06.2015 року (14 770,38 грн. за період з12.03.2015 р. по 03.06.2015 р. та 50 956,51 грн. за період з 12.03.2015 р. по 10.06.2015 p.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду на 24.10.2017 року.

В судовому засіданні 24.10.2017 року представник позивача не заперечував проти переходу у письмове провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд Ухвалою від 24 жовтня 2017 року перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач отримав Акт поштою 16.05.2016 р. Вх. Позивача №150. Позивач направив Відповідачу заперечення на Акт від 19.05.2016 № 19052016/1.

Відповідач направив Позивачу відповідь на заперечення 19.05.2016 № 19052016/1 до Акту (далі - Відповідь на Заперечення, копія додається - див. Додаток №3 до Позову), а також податкове повідомлення-рішення від 26.05.2016 р. №, яким застосовано штраф у розмірі 149 203,77 грн. (далі - податкове повідомлення - рішення. Згідно Відповіді на Заперечення Акт залишено без змін, а заперечення без задоволення.

Позивач оскаржив податкове повідомлення - рішення в Головне управління ДФС у м. Києві (скарга від 07.06.2016 р. №07062016/1, , виходячи з наступного правового обґрунтування:

Позивач подав податкову декларацію з податку на доходи (прибуток) страховика за період 2014 рік № від 01.03.15 на суму податку 746 018,00 грн.

06.03.2015 Позивач платіжним дорученням №331 сплатив кошти у розмірі сумі 973 033,00 грн. на розрахунковий рахунок №0002, що відповідає рахунку «авансові внески з податку на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України».

З урахуванням вищезазначених норм ПКУ граничний термін сплати податку на прибуток був 11.03.2015 p., таким чином оплата податку була здійснена своєчасно.

Однак, в Платіжному дорученні було вказано рахунок в Державному казначействі, що відповідає рахунку для сплати авансових внесків з податку на прибуток, а не податку на прибуток.

19.05.2015 р. Позивачем під час підготовки звірки з Відповідачем було виявлено не відповідність рахунку в Платіжному дорученні рахунку в Державному казначействі, що відкрито для сплати податку на прибуток.

20.05.2015 р. Позивач подав в Відповідачу лист № 19052015/7 від 19.05.2015 року, згідно якого уточнив призначення платежу по Платіжному дорученню і звернувся з проханням зарахувати платіж як податок на прибуток.

Зарахування платежу по Платіжному дорученню з рахунку «Авансові внески з податку на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України» на рахунок «Податок на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України» згідно Листа ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було здійснено 04.06.15 у сумі 178 280 грн. та 11.06.2015 у сумі 567 738,84 грн.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № 16167/10/26-15-10-01-35 від 18.07.2016 р. залишено без змін податкове повідомлення-рішення та залишено без задоволення первинну скаргу Позивача від 07.06.2016 р. №07062016/1 на податкове повідомлення-рішення.

Позивач оскаржив до ДФС України рішення ГУ ДФС у м. Києві № 16167/10/26-15-10-01-35 від 18.07.2016 р. про залишення без змін податкового повідомлення-рішення та залишення без задоволення первинної скарги Позивача від 07.06.2016 р. №07062016/1.

Рішенням ДФС України № 20906/6/99-99-11-03-01-25 від 27.09.2016 р. (копія додається - див. Додаток №16 до Позову) скасовано податкове повідомлення-рішення та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 16167/10/26-15-10-01-35 від 18.07.2016 p., а скаргу від 28.07.2016 р. №28072016/1 задоволено.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

За приписами п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У відповідності до вимог абзацу 9 пункту 57.1 статті 57 ПК України визначено, що у складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Згідно із п.87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Підпунктом 126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до Змін до бюджетної класифікації, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 17.01.2013 року № 19 класифікацію доходів бюджету, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року № 11 «Про бюджетну класифікацію» було доповнено, зокрема, позицією 11024000 «Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств».

Суд звертає увагу, що 06.03.2015 року позивачем був здійснений платіж за кодом бюджетної класифікації 11024000 «Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств», замість здійснення вірного платежу за кодом бюджетної класифікації 11021000 податок на прибуток приватних підприємств, тобто був здійснений не вірний платіж.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

У справі, що переглядається, податковий орган не заперечує того факту, що перерахована платником сума податку на прибуток надійшла до бюджетної системи на рахунок Державного казначейства. У той же час відповідач не враховує, що податкове законодавство не пов'язує факт сплати податкового платежу з правильністю зазначення платником коду бюджетної класифікації у відповідній графі платіжного документа.

Надходження грошових коштів за призначенням досягається шляхом правильного міжбюджетного розподілення коштів органами державного казначейства. Усі надходження у вигляді сплати загальнодержавних податків зараховуються на відповіді рахунки державного казначейства та в подальшому розподіляються між загальним та спеціальним фондами Державного бюджету. Тому у разі невірного зазначення платником коду бюджетної класифікації суми податку не можуть вважатися не зарахованими до бюджету. Суми податку, сплачені платником на рахунок казначейства, призначений для акумулювання коштів такого податку, не можуть розглядатися як податкова недоїмка, та слугувати підставою для нарахування платникові штрафних санкцій.

Оскільки, Позивач сплатив необхідну суму грошового зобов'язання належним чином, що було визнано ДФС України, пеня повинна бути скасована як безпідставно нарахована (підставою нарахування пені згідно ПКУ має бути несплата грошових зобов'язань, якої не було).

Таким чином, позивна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність щодо відображення в інтегрованій картці платника, переплату з податку на прибуток у сумі 65 726,89 грн., що була безпідставно списана як пеня11.06.2015року (14 770,38 грн. за період з 12.03.2015 р. по 03.06.2015 р. та 50 956,51 грн. за періодз12.03.2015 р. по 10.06.2015 p.) підлягає задоволенню.

Що вимоги про зобов'язання податкового органу відобразити в інтегрованій картці платника, переплату з податку на прибуток у сумі 65726,89 грн., суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., "дискреційними повноваженнями, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати є повноваження, які він реалізовує з певною свободою розсуду, обираючи з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин".

Інтегрована картка платника податків є формою оперативного обліку податків, зборів, митних платежів та єдиного внеску, передоплати (доплати), що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи - п.1.3 Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, митних платежів та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Інтегрована картка призначена для інформаційно-аналітичного та організаційно-технологічного забезпечення службової діяльності структурних підрозділів податкових органів.

Згідно положень п.1.7 Порядку забезпечення контролю за достовірністю відображення в інформаційній системі показників стану розрахунків платників, механізму виявлення, усунення та упередження випадків неповного, неправильного або несвоєчасного відображення облікових показників структурними підрозділами за закріпленими напрямами роботи, некоректного формування зведених і звітних показників центральної бази даних здійснюється у порядку, встановленому Міндоходів.

Відповідно до пункту 13 Порядку №765 занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Порушення податковим органом Порядку №1588 та Порядку №765 в частині неналежного здійснення обліку узгоджених сум грошових зобов'язань, може свідчити про неналежну організацію роботи податкової інспекції та відсутність контролю за діяльністю органу з боку її керівника, що не є підставою для втручання суду в діяльність таких органів шляхом спонукання до вчинення дій з виправлення (зміни, занесення, перенесення чи включення/виключення) певної інформації, а лише підставою для реагування у вигляді окремої ухвали суду.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суди не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень. Тобто, адміністративний суд не вправі замість відповідних суб'єктів -адміністративних органів (у даному випадку структурних підрозділів територіальних органів ДФС), приймати рішення щодо внесення будь-якої інформації в оперативний облік відповідача.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Довіра та гарантія» - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність щодо відображення в інтегрованій картці платника, переплату з податку на прибуток у сумі 65 726,89 грн., що була безпідставно списана як пеня11.06.2015року (14 770,38 грн. за період з 12.03.2015 р. по 03.06.2015 р. та 50 956,51 грн. за періодз12.03.2015 р. по 10.06.2015 p.).

В решті позову відмовити.

Присудити на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Довіра та гарантія» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.) за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій