Справа № 826/16793/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецьког І.О., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016, податкову вимогу №7173-17 від 31.08.2016 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26 від 01.09.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано прийняті Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016, податкову вимогу №7173-17 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26, Стягнуто з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1654,48 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду та порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 з 15.05.2003 зареєстрована Печерською райдержадміністрацією в якості фізичної особи підприємця, свідоцтво № 2001343.

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку № НОМЕР_3 серія НОМЕР_2, ОСОБА_2 є платником єдиного податку.

27 квітня 2016 року Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54,3 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 55163,59 грн.

Згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення, позивачу визначено суму податкового зобов'язання за період з 2004 по 9999 роки (а.с.14). Пояснень щодо правильності визначення періоду, за який визначено податкове зобов'язання відповідачем не надано.

01 серпня 2016 року Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві винесено податкову вимогу №7173-17 на суму 55163,59 грн. та в подальшому 01.09.2016 прийнято рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26.

Не погоджуючись з таким діями та податковим повідомленням-рішенням, вимогою та рішенням про опис майна в податкову заставу позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, про неправомірність дій відповідача та визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу з огляду на необґрунтованість таких рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Законом України "Про плату за землю" визначено розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно з частиною 3 статті 14 зазначеного Закону визначено, що нарахування громадянам сум земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 15 липня поточного року платіжне повідомлення про внесення платежу.

Частиною 3 статті 17 Закону "Про плату за землю" встановлено, що земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності громадянами сплачується рівними частками до 15 серпня і 15 листопада.

Водночас статтею 15 вказаного Закону передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до положень статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727 від 03.07.1998 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів) як плати (податку) за землю.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 № 507 "Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998 № 727" суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абз.5 ч. 1 ст.6 Указу не є платником плати (податку) на землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Таким чином зобов'язання зі сплати податку або звільнення в силу норм Указу Президента виникають не тільки з моменту набуття у власність або користування земельної ділянки, а й за наявності додаткової умови - фактичного використання чи не використання земельної ділянки в рамках власної підприємницької діяльності платника податку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 згідно Свідоцтва платника єдиного податку від 28.05.2012 Серії А №392881 перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012. Місцем здійснення її підприємницької діяльності є офісне приміщення за адресою, м. Київ, вул. Володимирська, 71. Факт користування позивачем відповідною земельною ділянкою за адресою розміщення офісу сторонами не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи податкове зобов'язання із земельного податку визначено ФОП ОСОБА_2 як землекористувачу земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 71.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку і використовувала приміщення за адресою: м. Київ, вул. Володимирська 71 для провадження основної підприємницької діяльності, нарахування йому податкового зобов'язання з податку на землю, а саме за земельну ділянку, яка знаходиться під цим приміщенням, є протиправним та суперечить приписам підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.

Крім того відповідно до договору купівлі-продажу житлового приміщення від 09.06.2015 позивачем було продано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 71 (а.с.20).

Також колегія суддів звертає увагу, що у порушення норм статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 відповідачем не були надані складові та розрахунок суми податкового зобов'язання визначеного Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 27.04.2016 у розмірі 55163,59 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 №1. А також погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування податкової вимоги №7173-17 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26, що є похідними від позовної вимоги, що стосується податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово виносив податкові повідомлення-рішення, в яких встановлював зобов'язання по податку на землю, а позивач неодноразово оскаржував нарахування та існування вказаного контролюючим органом податкового зобов'язання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2009 у справі №-/592, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2010 було встановлено безпідставність та незаконність донарахувань земельного податку позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 29.04.2008 №.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві були надані додаткові пояснення, в яких апелянт зазначив про відсутність предмету спору з огляду на те, що за результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016 було скасовано.

Зазначені посилання колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Водночас згідно положень ст. 60 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

- 60.1.1 сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

- 60.1.2 контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;

- 60.1.3 контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

- 60.1.4 рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

- 60.1.5 рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Водночас апелянтом не надано до суду рішення про скасування повідомлення-рішення або податкової вимоги, а лише надано копію листа про надання інформації, в якому зазначено про скасування податкового повідомлення рішення №1 від 27.04.2016.

Крім того представник податкового органу в судовому засіданні не заперечувала ту обставину, що у зв'язку з реорганізацією податкових органів рішення про скасування повідомлення -рішення відносно позивача не було передано до управління.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2 та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016, податкової вимоги №7173-17 від 31.08.2016 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26 від 01.09.2016.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам статті 86 КАС України.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 29 листопада 2017 року.