Справа № 812/1536/15
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року справа №812/1536/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Сухарьока М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області та ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року по справі № 812/1536/15 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про зобов'язання здійснити нарахування заробітної плати, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати ,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, в якому просила зобов'язати відповідача: нарахувати їй заробітну плату за липень 2014 року у розмірі 312,97 грн., за серпень - 1526,01 грн., середній заробіток за час вимушеного простою: за вересень 2014 року в сумі 1926,54 грн., за жовтень 2014 року - 2014,11 грн., за листопад 2014 року - 1751,40 грн.; утримати з нарахованих за період липень-листопад 2014 року сум заробітної плати та середнього заробітку ЄСВ, ПДФО та військовий збір та сплатити у повному обсязі до Державного бюджету внески та податки для подальшого розподілу у відповідні фонди; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на її користь заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного простою за період липень - листопад 2014 року в сумі 5897,92 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати станом на 01 жовтня 2015 року в сумі 2986,50.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 07 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для повного та об'єктивного дослідження обставин справи, що встановлені ВАСУ для дослідження.

Після направлення ВАСУ справи на новий розгляд до суду першої інстанції позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд:

-зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області нарахувати ОСОБА_2, заробітну плату за 17 робочих днів серпня - 1526,01 грн., середній заробіток за час вимушеного простою за вересень 2014 року в сумі 1926,54 грн., за жовтень 2014 року в сумі 2014,11 грн., та за листопад 2014 року в сумі 1751,40 грн. Разом: 7218,06 грн. з урахуванням утримань,

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області утримати 1565,25 грн., що складається з ЄСВ 440,32 грн.; ПДФО 1016,66 грн.; військовий збір 108,27 грн з нарахованих ОСОБА_2 за період серпень - листопад 2014 року сум заробітної плати та середнього заробітку, за час вимушеного простою та сплатити внески та податки у повному обсязі до Державного бюджету для подальшого розподілу у відповідні фонди.

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного простою за період серпень - листопад 2014 року 5652,81 грн., та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати станом на 01.04.2017 року в сумі 4409,76 грн. Разом: 10 062,57 грн. (арк. справи 145-154).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.05.2007 року по 01.12.2014 рік вона перебувала на державній службі у Краснолуцькому міському суді Луганської області. Звільнилась за власним бажанням у зв'язку з вимушеним переїздом до іншої місцевості, з серпня 2014 року до часу звільнення не отримувала жодних виплат, у зв'язку з тим, що Краснолуцький міський суд Луганської області тимчасово припинив діяльність, відповідно до Розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14. На підставі чого вважає, що відповідач не мав жодних підстав для будь-якого обмеження щодо нарахування та виплати їй заробітної плати у відповідності до трудового законодавства.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач (далі - апелянт 1) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України. Територіальні управління є територіальними органами ДСА України та їй підпорядковуються. Фонд заробітної плати на 2014 та 2015 роки використано у повному обсязі відповідно до кошторисних призначень, кредиторська заборгованість відсутня. Асигнування на виплати, що вимагаються позивачем, не були передбачені в Державному бюджеті на 2017 рік, а відтак і в кошторисах видатків відповідних бюджетних установ. ТУ ДСА позбавлена можливості витрачати бюджетні кошти на інші цілі та в інших межах, ніж передбачено кошторисами на поточний 2017 рік. Також відповідач зазначив, що усі розрахунки за 2014 та 2015 роки ТУ ДСА України в Луганській області зроблено. За результатами щорічних звітів та планових державних перевірок, враховуючи казначейську форму обслуговування, у ТУ ДСА України в Луганській області немає заборгованості з заробітної плати на ці періоди.

Крім того, з 2014 року на території Луганської і Донецької області проводиться АТО. Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. У п.4 вказаного порядку зазначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки. Рішенням Ради суддів України № 76 від 23.12.2014 врегульовано питання, щодо заробітної плати працівників апаратів судів, які зараховані до апаратів судів розміщених на території , підконтрольній українській владі за період, протягом якого такі працівники апаратів обіймали посади в судах, що розміщувалися на тимчасово неконтрольованій території, з дня останнього нарахування до дня зарахування до штату суду, до якого працівника апарату суду зараховано на підставі довідок, але не більше ніж чотири місяці.

Проте апелянт посилався на те, що у відповідача відсутні докази того, що позивач продовжувала здійснювати свої функції як працівник суду протягом зазначеного у позові часу з липня 2014 року до грудня 2014 року, до того ж відповідач не має бухгалтерських документів необхідних для нарахування заробітної плати та проведення повного бухгалтерського розрахунку з позивачем (табелю обліку робочого часу, наказів). Краснолуцький міський суд Луганської області є юридичною особою яка приймає та звільняє працівників апарату суду та має печатку, а позивачем не надано до ТУ ДСА України в Луганській області заяви щодо свого переведення на контрольовану українською владою територію. У зв'язку з чим, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (арк. справи 218-222).

Також, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти заявлених в уточному позові позовних вимог ОСОБА_2 (далі - апелянт 2) звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції, в якій посилалась на те, що суд першої інстанції під час розрахунку заробітної плати, що належить до сплати не врахував, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час простою, як то передбачають вимоги статті 113 КЗпП України, при цьому з розрахунку кількості робочих днів, а не календарних. До того ж розрахунок заробітної плати повинен відбутись лише за серпень 2014 року, а за вересень-листопад 2014 року - середній заробіток за час вимушеного простою згідно розрахунку, наведеному у позові. Крім цього, у зв'язку з порушенням термінів розрахунку просила виплатити компенсацію втрати частини доходів, посилаючись на вимоги Постанови КМУ від 21.01.2001 року № 159.

До того ж вказала, що відповідач зобов'язаний утримати і перерахувати податки та збори від суми виплати заробітної плати, оскільки не виконавши ці вимоги, відповідач порушить право позивача на страховий стаж за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року. Також зауважила, що судом першої інстанції у вступній та описовій частині невірно визначений предмет позову, та природу середнього заробітку, також не визначено в предметі позову компенсацію втрати частини заробітної плати.

З урахуванням викладеного просила суд задовольнити апеляційну скаргу, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги (арк. справи 238-240).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановила, що не є спірним між сторонами те, що з травня 2007 року ОСОБА_2 працювала у Краснолуцькому міському суді на посаді секретаря судового засідання, а з лютого 2014 року на посаді помічника судді. З 01 грудня 2014 року позивачка звільнена із займаної посади за власним бажанням.

28 березня 2015 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання їй довідки про заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року.

Відповідач листом від 14 травня 2015 року повідомив про неможливість надання довідки у зв'язку з відсутністю нарахувань за вказаний період.

Рішення щодо переміщення Краснолуцького міського суду Луганської області з тимчасово неконтрольованої території до населених пунктів, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, в матеріалах справи відсутнє.

Рішенням Ради суддів України № 76 від 23 грудня 2014 року визначено вважати такими, що тимчасово прикріплені до штату Рубіжанського міського суду Луганської області суддів Краснолуцького міського суду Луганської області. Вказаним рішенням зобов'язано Державну судову адміністрацію України забезпечити виплату заробітної плати працівникам апаратів судів, які зараховані до апаратів судів, розміщених на території, підконтрольній українській владі за період, протягом якого працівники апаратів обіймали посади в судах, що розміщувались на тимчасово неконтрольованій території, з дня останнього нарахування до дня зарахування до штату суду, до якого працівника апарату суду зараховано на підставі довідок, виданих територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області, але не більше ніж за чотири місяці.

Як вказувалось судом вище, звернення позивача до суду обумовлено не виплатою їй з серпня 2014 року до часу звільнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходу, середнього заробітку за час вимушеного простою, а також зобов'язанням відповідача відрахувати податки і збори для страхового стажу.

З приводу спірних питань суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до частини 8 статті 33 Закону України «Про державну службу» (чинного, на час виникнення спірних правовідносин) джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (таємне).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Як встановлено статтею 1 цього Закону періодом проведення антитерористичної операції вважається час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно частини 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Правління Національного Банку України від 6 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Постановою № 595 (набрала чинності 11 листопада 2014 року) встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Цією ж постановою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей.

Пунктом 3 вказаного Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обов'язки (п. 4 Тимчасового порядку).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України, визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року.

При цьому підставою для направлення ВАСУ у відповідності до ухвали Вищого адміністративного суду від 07 березня 2017 року даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції стала відсутність в матеріалах справи доказів щодо зарахування позивачки до апарату суду, розміщеного на території підконтрольній українській владі, та відомостей про перебування позивачки на робочому місці та виконання нею службових обов'язків у спірний період, а також те, що суди не перевірили доводи позивача про те чи видавались відповідачем накази про перебування працівників суду на робочих місцях у період тривалого зупинення діяльності суду та не витребували у відповідача зазначених доказів (арк. справи 114-118).

Тобто з аналізу викладеного без дослідження цих обставин вирахувати виплата позивачу заробітної плати за час простою неможлива.

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що листом від 14.05.2015 ТУ ДСА в Луганській області повідомило позивача про те, що надати довідку про заборгованість із заробітної плати за період з 01.08.2014 по 01.12.2014 не має можливості у зв'язку з відсутністю нарахувань за вказаний період. (а.с. 16).

На вимогу суду першої інстанції відповідач листом № 1135/17 від 30.06.2017, надав суду інформацію, про те що рішення, (накази тощо) щодо переміщення Краснолуцького міського суду Луганської області з тимчасово неконтрольованої території до населених пунктів, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження а також документи щодо зарахування ОСОБА_2 до апарату суду, розміщеного на території підконтрольній українській владі, наказ про звільнення позивачки із займаної посади, накази про перебування працівників Краснолуцького міського суду Луганської області на робочих місцях у період тривалого зупинення діяльності суду до ТУ ДСА України в Луганській області не надходило. Також зазначив, що станом на 30.06.2017 місцезнаходження Краснолуцького міського суду Луганської області відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є м. Хрустальний, вул. Сімферопольська, 2 (а.с.179-180).

Також на вимогу суду першої інстанції відповідач листом № 1578/17 від 22.09.2017 повідомлено, що з серпня 2014 року необхідні для зарахування заробітної плати табелі робочого часу, накази (зокрема про оголошення простою в роботі суду та про визначення умов оплати праці працівників апарату суду під час простою) від Краснолуцького міського суду Луганської області до ТУ ДСА в Луганській області не надходили, у зв'язку з чим ТУ ДСА в Луганській області не приймало розпорядчих документів щодо виплати заробітньої плати працівникам апаратів судів не в повному розмірі, а у розмірі середнього заробітку за період вимушеного простою (арк. справи 205-206).

На підставі чого суд апеляційної інстанції у даному випадку з урахуванням спірних питань, що поставлені ВАСУ для розгляду, зазначає, що табелі обліку робочого часу, накази (зокрема про оголошення простою в роботі суду та про визначення умов оплати праці працівників апарату суду під час простою, накази на призначення премії та встановлення розміру надбавок в матеріалах справи відсутні.

До того ж, як вказано судом першої інстанції під час судового розгляду даної справи ані позивачем, ані відповідачем не надано належних доказів припинення з вересня 2014 року роботи Краснолуцького міського суду Луганської області або оголошення простою в роботі суду.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази припинення роботи Краснолуцького міського суду Луганської області або оголошення простою в роботі зазначеного суду, тобто в даному випадку відсутні підстави і для обчислення заборгованості із заробітної плати виходячи з середньомісячного заробітку.

З урахуванням викладеного, з врахуванням не підтвердження сторонами спірних питань, що поставлені ВАСУ для дослідження до суду першої інстанції з направленням на справи новий розгляд в цій частині, суд апеляційної інстанції вважає, що немає підстав для задоволення адміністративного позову, що спростовує доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі про наявність підстав для виплати спірних сум, а тому, у з неприйняттям вищевикладених обставин, судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що відповідно до вимог статті 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати не підлягають розподілу у відповідності до статті 94 КАС України з огляду на те, що частина 2 вказаної статті передбачає присудження на користь суб'єкта владних повноважень з іншої сторони тільки документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, які у даній справі не проводились.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року по справі № 812/1536/15 - задовольнити частково.

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року по справі № 812/1536/15 - відмовити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року по справі № 812/1536/15 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про зобов'язання здійснити нарахування заробітної плати, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Судді Арабей Т.Г.

Компанієць І.Д.

Сухарьок М.Г.