Справа № 815/2701/17
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2701/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук'янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Лавришині А.С.

з участю: представника Головного управління ДФС в Одеській області - Лук'янчук Є.С., ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми завданої моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби (далі ГУ ДКС) України в Одеській області про:

- визнання неправомірною бездіяльність ГУ ДФС України в Одеській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення;

- зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних роки служби згідно зі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб";

- зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 14 серпня 2013 року по 14 серпня 2014 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14 серпня 2013 року по день фактичного розрахунку;

- зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14 серпня 2013 року по день фактичного розрахунку;

- зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення за період з 2008 року по 2013 рік, виходячи з суми місячного грошового забезпечення з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14 серпня 2013 року по день фактичного розрахунку;

- стягнути з ГУ ДФС України в Одеській області на користь позивача суму завданої моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з червня 2001 року він проходив службу в органах ДПА, остання займана посада - старший оперативний уповноважений відділу боротьби з суб'єктами господарювання, які мають ознаки фіктивності і незаконним відшкодуванням ПДВ відділу податкової міліції Комінтернівської ОДПІ Одеської області. Постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області від 17 березня 2008 року ОСОБА_3 відсторонено від займаної посади, як обвинуваченого в кримінальній справі №46, провадження у якій було закрито 25 грудня 2015 року у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості позивача. Зазначені обставини послугували підставою звернення позивача до ГУ ДФС в Одеській області з рапортом від 13 січня 2016 року про визначення місця подальшого проходження служби та допущення до виконання службових обов'язків та нарахування грошового утримання з дня відсторонення по час поновлення. Не отримавши відповіді, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на посаді. За наслідками розгляду справи №815/438/16, постановою суду від 08 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року рішення першої інстанції залишено без змін. 09 лютого 2017 року позивач звернувся до ГУ ДФС в Одеській області з заявою про виплату грошової допомоги, проте за наслідками розгляду зазначеної заяви листом від 10 березня 2017 року №869/К/15-32-05-02-09 ГУ ДФС в Одеській області відмовило в її задоволенні у зв'язку з відсутністю первинної документації в управлінні фінансування, бухгалтерського обліку та звітності. Представник позивача вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує право позивача на отримання належних виплат.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що листом від 14 серпня 2013 року №45/15-32-04-00-19 ОСОБА_3 було запрошено до відділу управління Міндоходів в Одеській області для проведення розрахунку, отримання трудової книжки та повернення службового посвідчення, однак з невідомих відповідачу причин позивач не з'явився.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення.

Зобов'язано ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби згідно зі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Зобов'язано ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб.

Зобов'язано ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення за період з 2008 року по 2013 рік, виходячи з суми місячного грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_3, ГУ ДФС України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_3 з червня 2001 року проходив службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС в Одеській області (ГУ ДПА в Одеській області та ГУ Міндоходів в Одеській області) в період з 26 червня 2001 року по 14 серпня 2013 року, остання посада з 2007 року - старший оперативний уповноважений відділу боротьби з суб'єктами господарювання, які мають ознаки фіктивності і незаконним відшкодуванням податку на додану вартість відділу податкової міліції Комінтернівської ОДПІ Одеської області та мав спеціальне звання майора податкової міліції.

14 березня 2008 року стосовно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу №46 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. Наказом ДПА в Одеській області №236-о від 21 березня 2008 року позивача відсторонено від займаної посади на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Одеської області Бойко А.Г. та припинено виплату грошового утримання на період відсторонення від займаної посади відповідно до Наказу ДПА України від 07 лютого 2001 року №43 "Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) особам, підданим арешту та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі".

Наказом ДПА в Одеській області №272-о від 01 квітня 2008 року "Про звільнення з посад та зарахування у розпорядження органів державної податкової служби працівників податкової міліції" ОСОБА_3 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження ДПА в Одеській області з 31 березня 2008 року.

13 червня 2013 року старшими інспекторами з ОД ВПСуПМ УП ДПС в Одеській області Мельшиком М.О. та Жаріковим Д.О. і старшим оперуповноваженим з ОВС відділу обліку та зонального контролю штабу УПМ ДПС в Одеській області Потьомка А.Ф. був складений акт відмови позивача від підпису попередження про наступне звільнення, згідно якого 13 червня 2013 року в 09 год. 35 хв. у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси позивачу було надано для ознайомлення та підпису попередження про наступне звільнення, проте, ознайомившись із вказаним попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації праці, а саме: у зв'язку з реорганізацією ДПС в Одеській області згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", Наказом ДПС України від 26 квітня 2013 року №11 "Про реорганізацію ДПС в окремих областях, мм. Києва та Севастополі, Центрального офісу", останній відмовився від його підпису.

Листом від 14 серпня 2013 року №45/15-32-04-00-19 позивача було запрошено до ГУ ДФС в Одеській області для проведення розрахунку, отримання трудової книжки та повернення службового посвідчення, однак ОСОБА_3 на запрошення не з'явився.

Наказом ГУ Міндоходів в Одеській області №222-о від 22 серпня 2013 року майора податкової міліції ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних Сил України у зв'язку із скороченням штатів та призначено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки у період з 2008 по 2013 рік, а саме за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік тривалістю 35 діб, за 2010 рік тривалістю 40 діб, за 2011 рік тривалістю 40 діб, за 2012 рік тривалістю 40 діб, за 2013 рік тривалістю 40 діб. Серед іншого, на підставі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (з наступними змінами і доповненнями) позивачу призначено виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним званням, з урахуванням норм Наказу ДПА України від 07 липня 2001 року №43 "Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) особам, підданим арешту та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі".

Як зазначено в адміністративному позові, 25 грудня 2015 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області кримінальне провадження у справі №46 закрито, що стало підставою для звернення позивача до начальника ГУ ДФС в Одеській області з рапортом від 13 січня 2016 року про визначення місця подальшого проходження служби та допущення до виконання службових обов'язків, провести нарахування грошового утримання з дня відсторонення до теперішнього часу.

На вказаний рапорт відповідачем була надана відповідь листом від 08 лютого 2016 року №105/К/15-32-04-01-11, в якому, зокрема, зазначено про те, що Наказом ГУ Міндоходів в Одеській області від 12 серпня 2013 року №222-о позивача звільнено в запас Збройних Сил України за ст. 64 "г" (через скорочення штатів) 14 серпня 2013 року. Також у вказаному листі зазначено, що 14 серпня 2013 року ГУ Міндоходів в Одеській області на адресу позивача направлялось запрошення від 14 серпня 2013 року №175/К/15-32-04-02-19 щодо прибуття до відділу проходження служби у податковій міліції управління персоналу ГУ Міндоходів в Одеській області для проведення розрахунків, отримання трудової книжки та повернення службового посвідчення. З урахуванням викладеного, у наведеному листі зазначено про те, що підстави для поновлення позивача в органах податкової міліції та на колишній посаді відсутні. Крім того, позивачу запропоновано звернутись за відшкодуванням грошового утримання у порядку, встановленому Наказом Міністерства юстиції України від 03 квітня 1996 року №4/5/3/41 "Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

Не погоджуючись з Наказом №222-о від 22 серпня 2013 року, позивач оскаржив його до Одеського окружного адміністративного суду. За наслідками розгляду справи №815/438/16 за позовом ОСОБА_3 про скасування наказу №222-о від 22 серпня 2013 року та поновлення на посаді ухвалою суду від 08 листопада 2016 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу ГУ Міндоходів в Одеській області №222-о від 12 серпня 2013 року про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_3 у запас Збройних сил України за п."г" ст. 64 (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" - залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року залишено без змін.

09 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ГУ ДФС в Одеській області з листом щодо здійснення розрахунку грошової компенсації за невикористані відпустки та просив провести виплату грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та відповідної грошової компенсації за невикористані частини чергових відпусток.

Листом ГУ ДФС в Одеській області №869/К/15-32-05-02-09 від 10 березня 2017 року позивача повідомлено, що нарахування та виплату компенсаційних виплат позивачу здійснено не було, оскільки відсутні підстави для таких виплат.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вислуга років ОСОБА_3 на час звільнення складає 17 років 10 місяців 9 днів, то наявні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 104 ЦПК України, ч.1 ст. 9, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час звільнення), ч.1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час звільнення).

Також, суд першої інстанції вважав неможливим задоволення позовних вимог про зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також суму грошової допомоги з 14 серпня 2013 року по 14 серпня 2014 року та по день фактичного розрахунку, оскільки судом при розгляді справи №815/438/16, не було встановлено протиправність Наказу про звільнення позивача з займаної посади та не поновлено ОСОБА_3 на посаді.

Крім того, суд першої інстанції вважав необґрунтованими, непідтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно відшкодування йому моральної немайнової шкоди у розмірі 500 000 грн.

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в даних спірних правовідносинах наявні законні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час звільнення), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вбачається з Наказу ГУ Міндоходів в Одеській області №222-о від 12 серпня 2013 року, вислуга років ОСОБА_3 станом на 14 серпня 2013 року складає 17 років 10 місяців 9 днів.

Таким чином, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не нарахована ОСОБА_3 одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, вищезазначеним Наказом встановлено право ОСОБА_3 на виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб.

Відповідно ч.1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час звільнення), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Оскільки, позивачем на день звільнення згідно із займаною посадою не призначено та не отримано грошову допомогу на оздоровлення, таким чином, судова колегія вважає, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача нарахувати грошову допомогу на оздоровлення є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, згідно ст. 104 ЦПК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Отже, Наказ ГУ Міндоходів в Одеській області № 222-о від 22 серпня 2013 року підлягає виконанню правонаступником ГУ Міндоходів в Одеській області, а саме ГУ ДФС в Одеській області.

Разом з тим, при розгляді справи №815/438/16 за адміністративним позовом ОСОБА_3 (судове рішення по даній справі набрало законної сили) судом не було встановлено протиправність наказу про звільнення позивача з займаної посади та не поновлено ОСОБА_3 на посаді.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також зобов'язання ГУ ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму грошової допомоги за період з 2013-2014 року та по день фактичного розрахунку, задоволенню не підлягають, що було також вірно встановлено судом першої інстанції.

Судова колегія не приймає довід ГУ ДФС України щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зроблено висновок про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказується, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено йому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суму завданої моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. та арахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14 серпня 2013 року по день фактичного розрахунку.

Судова колегія не приймає довід ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено йому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Як роз'яснено у п.п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_3 не доведено, що зазначеними вище діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме не надано належних пояснень доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров'я тощо), наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням їй шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, з врахуванням наведеного вище, судова колегія зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначив, що отриману моральну шкоду він пов'язує з незаконним та довготривалим притягненням його до кримінальної відповідальності.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 вересня 2016 року по справі №22-ц/785/6525/16 стягнуто на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 300 000 грн.

Разом з тим, судова колегія вважає обґрунтованим довід ОСОБА_3, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено йому в задоволенні позовних вимог про нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Як доходи у цьому Законі розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: <…> заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу <…>.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159) відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та п.4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постанові від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11).

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом ГУ Міндоходів в Одеській області №222-о від 22 серпня 2013 року майору податкової міліції ОСОБА_3 призначено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки у період з 2008 по 2013 рік, а саме за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік тривалістю 35 діб, за 2010 рік тривалістю 40 діб, за 2011 рік тривалістю 40 діб, за 2012 рік тривалістю 40 діб, за 2013 рік тривалістю 40 діб, також, призначено виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням (а.с. 93).

Крім того, судовим рішенням по даним спірним правовідносинам встановлено протиправність дій ГУ ДФС України в Одеській області щодо ненарахування ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення та невиплати щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки.

Судова колегія приходить до висновку про те, що оскільки право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, таким чином, позовна вимога ОСОБА_3 про нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати підлягає задоволенню.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що право на таку компенсацію у ОСОБА_3 виникло саме з моменту прийняття Наказу ГУ Міндоходів в Одеській області №222-о, тобто з 22 серпня 2013 року, оскільки вищезазначеним Наказом було зобов'язано Управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку ГУ Міндоходів в Одеській області виплатити грошову компенсацію за невикористані чергові відпустки та щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, однак, не було виконано по теперішній час.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.3 ч.1 ст. 198; п.п.3, 4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення.

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби згідно зі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб.

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 не отриману суму грошової допомоги на оздоровлення за період з 2008 року по 2013 рік, виходячи з суми місячного грошового забезпечення.

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеного на 100.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 листопада 2017 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук'янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.