Справа № 163/2118/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2118/17
Провадження № 2-а/163/77/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Голядинець О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти батальйону №2 УПП м.Луцьк ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову відповідача серії БР №771559 у справі про адміністративне правопорушення від 08.08.2017 рокупро притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та закрити провадження у зазначеній справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 08.08.2017 року приблизно о 10 год. 20 хв., слідуючи автомобілем марки «ВАЗ 21013», р.н.з. АС6495ВО, з міста Луцьк до м.Ковель, на виконання вимог Розділу 3 пункту 2 ПДР України, яким визначено, що при наближенні в попутному напрямку транспортного засобу з увімкненими проблисковими маячками синього червоного кольорів, він здійснив зупинку на правому узбіччі. Поліцейський транспортний засіб також зупинився позаду його транспортного засобу зі сторони м.Луцька, тобто його він не обїхав, після чого відповідач звинуватив його у порушення Розділу 3 пункту 4 ПДР України, а саме, що він нібито здійснив обїзд транспортного засобу з увімкнутими маячками синього і червоного кольорів, який знаходився на узбіччі правої сторони, а за ним стояв інший автомобіль (іномарка). Біля зазначених транспортних засобів ні поліцейських, ні інших осіб не було, а обстановка біля них не була схожою на ДТП (ймовірно виносилась постанова про адміністративне правопорушення), тому, впевнившись у безпеці руху, він виїхав на свою смугу руху і повільно, зі швидкістю до 30 км, проїхав повз зазначених двох автомобілів, при цьому, його ніхто не зупиняв. Проїхавши 0,5 км, його наздогнав поліцейський автомобіль та відповідач почав висувати звинувачення про здійснення ним обгону у місці, де їх автомобіль стояв з іншим транспортним засобом (іномаркою). Відібравши у нього документи, відповідач за 10-15 хв. склав відносно нього оскаржувану постанову, яку він вважає незаконною, оскільки вимоги ПДР України він виконав без порушень, зокрема, побачивши поліцейський автомобіль з увімкненими проблисковими маячками, він зїхав на узбіччя та зупинився, хоча дозволяється лише зменшення швидкості до 40 км/год., а сигналу про зупинку поліцейські не подавали. Крім цього, як такого самого обгону він не міг здійснити, оскільки поліцейський автомобіль та іномарка не рухались, а стояли на узбіччі дороги, попутної смуги не займали, а сам він на зустрічну смугу не виїжджав.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що згідно ПДР України позивач у дорожній обстановці, що мала місце, мав би здійснити повну зупинку транспортного засобу, при цьому, подання рукою знаку про зупинку зі сторони поліцейського ПДР не передбачено. Першочергово вони мали зупинити позивача за керування автомобілем без пристебнутого ременя безпеки, у звязку із чим увімкнули проблискові маячки червоного кольору, однак позивач не зупинився, після чого вони його випередили, та їхали попереду нього, а перед ними ще їхав автомобіль чорного кольору. Побачивши червоні проблискові маячки на поліцейському автомобілі, водій автомобіля чорного кольору зупинився, хоча в дійсності вони зупиняли позивача. Фото- та відеофіксацію не здійснювали, оскільки не очікували від позивача таких маневрів, лише здійснювалась відеофіксація на нагрудну відеокамеру обставин спілкування з позивачем після його зупинки, однак, у звязку із збереженням такої відеофіксації лише упродовж двох місяців, на сьогоднішній день вона не збереглася та надати цей відеодоказ немає можливості. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про підставність позову та необхідність його задоволення, виходячи з наступного.

З оскаржуваної постанови інспектора роти батальйону №2 УПП м.Луцьк ОСОБА_2у справі про адміністративне правопорушення серії БР №771559 від 08.08.2017 рокуслідує, що ОСОБА_1 08.08.2017 року о 10 год. 35 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21013», р.н.з. АС6495ВО, по автодорозі М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», здійснив обгін транспортного засобу, у якому були увімкнені проблискові маячки червоного і синього кольорів, чим порушив п.3.4. ОСОБА_3 дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, за що на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому категорично заперечив порушення ним ОСОБА_3 дорожнього руху (далі - ПДР).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 3 статті 122 КУпАП настає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п.3.4 ПДР, забороняється здійснювати обгін і випередження транспортних засобів з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного або лише червоного кольору та зеленого або синього і зеленого кольору і супроводжуваних ними транспортних засобів (колони), а також рухатися по суміжних смугах із швидкістю колони або займати місце в колоні.

У пункті 1.10. ПДР наведено визначення поняттю «обгін», яким є випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Отже, наведене поняття передбачає рух двох транспортних засобів, з яких один випереджає іншого з виїздом на зустрічну смугу руху.

Аналіз пояснень відповідача в судовому засіданні вказує на те, що у справі мав місце не обгін, а лише обїзд позивачем поліцейського автомобіля з увімкненими проблисковими маячками червоного кольору, який зупинився та стояв, тобто не рухався.

Відтак, підстав вважати про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові обставин, немає, оскільки його зміст спростовується поясненнями самого ж відповідача.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Інших доказів, в розумінні ст.251 КУпАП, стороною відповідача на спростування доводів позивача, а також в обґрунтування законності винесення оскаржуваної постанови, суду не надано.

Окрім цього, суд звертає увагу й на ту обставину, що відповідачем здійснювалась відео-фіксація розмови з позивачем, однак, незважаючи на те, що матеріали позовної заяви ОСОБА_1 від суду ним отримані 06.09.2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, тобто у межах двохмісячного терміну зберігання такого відеодоказу, будь-яких заходів щодо збереження чи його копіювання на компакт-диск чи іншій електронний носій для подальшого надання суду ним не вжито.

Таким чином, будучи належним чином обізнаним з наявністю в суді публічно-правового спору з приводу законності винесення оскаржуваної постанови, відповідач покладеного на нього обовязку щодо збирання доказів свідомо не виконав.

За приписами ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поведінка якого у протилежному випадку вважається добросовісною.

В порушення вимог вказаної статті, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, зокрема п.3.4 ПДР.

Таким чином, з наведених підстав, суд вважає оскаржувану постанову такою, що винесена без наявності для цього законних підстав, що є підставою для її скасування, а позову в цій частині до задоволення.

Щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то такавимога позивача є безпідставною, оскільки згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду.

За викладених обставин, позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора роти батальйону №2 УПП м.Луцьк у справі про адміністративне правопорушення серії БР №771559 від 08.08.2017 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (пятсот десять) гривень - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2017 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук