Справа № 201/7265/17
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 201/7265/17
провадження 2а/201/256/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, третя особа Київська державна обласна адміністрація в особі комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача Центрального об`єднаного управління ПФ України в м. Дніпрі про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо призначення пенсії як учаснику аварії на Чорнобильській АЕС, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилаються на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради. З 10 травня 1986 року по 03 червня 1986 року він знаходився на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні (зоні відчуження) від військової частини № НОМЕР_1 , куди був направлений з військової частини № 68979 м. Житомир в якій проходив строкову службу. 25 січня 2017 року я звернувся до відповідача ЦОУ Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі з заявою щодо визнання права на пенсію і призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років. Проте, згідно листа ЦОУ Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі № П-19 від 17 лютого 2017 року йому запропонували надати додатково довідку від військової частини або архіву стосовно кількості днів перебування в зоні, ним було надано додатково документи - у тому числі архівну довідку. Проте, згідно листа ЦОУ Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі № П-60 від 23 березня 2017 року йому було відмовлено у призначенні пенсії так як в Витягу із протоколу 429 Комісії начебто його прізвище на українській мові було вказано « ОСОБА_2 », в той час як моє прізвище в паспорті та в військовому квитку в російському варіанті є « ОСОБА_2 », а в українському написанні в паспорті - «Пруцький», в інших довідках не вказано дози опромінення, кількість днів виїзду в зону відчуження; йому рекомендовано звернутися з позовом до суду. Вказані дії ЦОУ ПФ України в м. Дніпрі вважає незаконними, неправомірними, так як на сьогодні є всі необхідні документи для визначення йому права на призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років. Усі необхідні документи для призначення пенсії знаходяться у відповідача. Позивач звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при необхідності вирішити вказане питання по закону, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджується з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність і дії відповідача щодо неналежного виконання закону про призначення йому вказаної ним пенсії, фактично незаконним рішення про відмову йому в призначенні пенсії та зобов`язати відповідача нарешті виконати закон та призначити йому вказану пенсію, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ЦОУ ПФУ в м. Дніпро в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач звертався до них з письмовими заявами про право на призначення вказаної ним пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС. Вони йому надали належну відповідь і роз`яснили подальші дії. Крім того, він не звертався до них з заявою саме про призначення цієї пенсії, а просив лише визнати право на неї і звернувся не в передбачений законом строк. Отже, неправомірних дій чи бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над цим і іншими зверненнями подібного характеру по цим та іншим питанням, документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. Їх рішення про відмову позивачу законне. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Київської державної обласної адміністрації в особі комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, з позовними вимогами не погодився повністю, вважають свої дії правомірними. Фактично просили розглянути справу за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 128 КАС України

Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, з`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 мешкає по АДРЕСА_1 і звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку, передбаченому законом. Відповідач не знаходиться і не зареєстрований в цьому районі міста.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії. З 10 травня 1986 року по 03 червня 1986 року він знаходився на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні (зоні відчуження) від військової частини № НОМЕР_1 , куди був направлений з військової частини № 68979 м. Житомир в якій проходив строкову службу, що підтверджується наступним: копією військового квитка, копією виписки з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.05.1986 року; копією мого звернення до Міністерства оборони України; копія архівної довідки № 51/1/1778 від 09 лютого 1997 року, копією звернення до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 10 березня 2003 року; копією Витягу з протоколу № 429 від 13 березня 2003 року засідання Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; переліком військових частин внутрішніх військ, які приймали участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження (в редакції наказу міністра оборони РФ від 26 травня 2004 року № 164).
25 січня 2017 року позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі з заявою щодо визнання права і призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років. Проте, згідно листа Центрального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі № П-19 від 17 лютого 2017 року йому запропонували надати додатково довідку від військової частини або архіву стосовно кількості днів перебування в зоні. Позивачем було надано додатково документи - у тому числі архівну довідку. Проте, згідно листа Центрального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі № П-60 від 23 березня 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, так як в Витягу із протоколу 429 Комісії моє прізвище на українській мові було вказано «Пруцкой», в той час як його прізвище в паспорті та в військовому квитку в російському варіанті є «Пруцкой», а в українському написанні в паспорті - «Пруцький», в інших довідках не вказано дози опромінення, кількість днів виїзду в зону відчуження.
Дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі позивач вважає незаконними, неправомірними, так як на сьогодні є всі необхідні документи для визначення йому права на призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років. Усі необхідні документи для призначення пенсії знаходяться у відповідача.
Крім того, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року № 1566/11846 передбачено, що до заяви на призначення пенсії додається довідка про період (періоди) участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач надав достатньо документів - зокрема архівну довідку № 51/1/1778 від 09 лютого 1997 року, копію виписки з наказу командира військової частини 68979 від 10 травня 1986 року, копію Витягу з протоколу № 429 від 13 березня 2003 року засідання Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. військовий квиток з вказівкою частини, в якій проходив строкову службу та перелік частин внутрішніх військ, які приймали участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження (в редакції наказу міністра оборони РФ від 26 травня 2004 року № 164. Стосовно помилки в Витязі з протоколу № 429 від 13 березня 2003 року засідання Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - то у відповідача були всі підстави та повноваження затребувати у даної комісії усі документи на підставі яких виносилось дане рішення, щоб з`ясувати що вказане рішення стосується саме позивача, а не іншої особи. Але цього зроблено не було.
Дії ЦОУ Пенсійного фонду України в м. Дніпрі є неправомірними, так як позивач надав усі можливі документи для визнання за ним права на призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років. Інших документів надати неможливо в зв`язку зі спливом строку зберігання документів. Крім того, на сьогодні встановлено що до архіву від військової частини надійшли документи не в повному обсязі.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів зменшення віку на 10 років.
Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років, наявні усі необхідні документи, а дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі є безпідставними та незаконними.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. З ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.
Статтями 71, 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом.
Згідно ст. 8 КАС України людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до принципу верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини, правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на виплату пенсії основані на принципі юридичної визначеності.
Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки їх схвалення дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Отже позивач може просити суд зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити мені пенсію за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років відповідно до вимог чинного законодавства на підставі ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він не має змоги в іншому, позасудовому порядку, вирішити даний спір, тож вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що «конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Крім того, в мотивувальній частині рішення від 11 жовтня 2005 року № 8 - рп Конституційній Суд України зазначив, що конституційні принципи на яких базується

здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення перетинаються за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24, (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язана з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і були впевненими у своїх законних очікуваннях, набуте ними на підставі чинного законодавства право, його, зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуде право його зміст та обсяг буде ними реалізовано тобто набуте право не може бути скасовано чи звужене.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (набрало законної сили 8 лютого 2006 року) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, судами слід мати на увазі наступне: реалізація особою прав, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як причину невиконання своїх зобов`язань, судами не повинні приймати до уваги; у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення права у особи відповідно права.

При вирішення питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин необхідно врахувати висновки Верховного Суду України викладені ним у постанові №21-630а14 від 10 лютого 2015 року згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України «громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадків передбачених законом.

Предметом поданої заяви є прохання призначення пенсії раніше на 10 років відповідно до вимог конкретного закону.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 9 КАС України у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,
або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію представника відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем були допущені. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити і визнати неправомірними дії ЦОУ ПФ України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні йому пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язати ЦОУ Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в передбаченому законом порядку призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином позовні вимоги про визнання дій і бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», практикою Європейського суду з прав людини, ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні йому пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в передбаченому законом порядку призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя