Справа № 814/1025/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 р. Справа № 814/1025/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

ОСОБА_1

(у звязку з неприбуттям у судове засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС України)

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до суду з адміністративним позовом до Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ від 23 квітня 2010 року №18950638 в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Визнано нечинним арешт нерухомого майна, накладений постановою Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23 квітня 2010 року (реєстрацій номер обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 9781561 28 квітня 2010 року) в частині нерухомого майна - квартири №44 по проспукту Миру, 46, м. Миколаїв.

В апеляційній скарзі Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення, в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2006 року ОСОБА_2 уклав кредитний договір з АКІБ «УкрСиббанк» на суму 93415 швейцарських франків на строк 132 місяця.

У забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором передано, в тому числі, квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

31 липня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки, відповідно до якого позивачка виступила майновим поручителем за кредитним договором ОСОБА_2 та передала банку у іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Пункт 5 договору передбачає іпотечне застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом надсилання рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження.

17 грудня 2009 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнуто на користь банка 55148,05 швейцарських франків, а також в рахунок погашення боргу звернено стягнення на нерухомість - квартиру за адресою АДРЕСА_2.

23 квітня 2010 року Ленінським відділом ДВС відкрито виконавче провадження №18950638 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державним виконавцем накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

28 квітня 2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесений запис №97811561 про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі постанови державного виконавця від 23 квітня 2010 року.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав договір факторингу з ТОВ «Кей-Колект» та передав всі права вимоги за кредитним та іпотечним договором факторинговій компанії.

27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову по виконавчому провадженню №18950638 про повернення виконавчого документу стягувачеві, на підставі п.9 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, арешт квартири предмету іпотеки за адресою: АДРЕСА_2, знятий не був.

03 лютого 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

03 лютого 2016 року приватний нотаріус ОСОБА_4, діяв як державний реєстратор, прийняла рішення №28065947 про реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з метою надання повного захисту правам, свободам та інтересам позивача, про захист яких він просить, суд першої інстанції дійшов до висновку визнати нечинним арешт нерухомого майна, накладений постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 23 квітня 2010 року (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 9781561 28 квітня 2010 року) в частині нерухомого мана квартири АДРЕСА_4.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

При цьому, обовязку державного виконавця знімати накладенні арешти в межах виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, з підстав визначених п.5 ч.1 ст. 47 Закону, не передбачено.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідності до ст. 38, ст. 47, ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець діяв правомірно, як у 2010 році під час накладення арешту на квартиру: за адресою АДРЕСА_3, так і в 2014 році, коли після повернення виконавчого документу не скасував зазначений арешт на квартиру, а відтак підстави для визнання протиправними дії відповідача та скасовувати постанову державного виконавця Ленінського відділу ДВС ММУЮ від 23 квітня 2010 року №18950638 в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Разом з тим, з 03 лютого 2016 року іпотекодержатель ТОВ «Кей-Колект» є власником вказаної квартири та правомірно накладений арешт на квартиру державним виконавцем постановою від 23 квітня 2010 року №18950638 за майновими вимогами самого позивача, в теперішній час перешкоджає його правам.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, якій має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку та з урахуванням вимог ст. 11 КАС України правомірно визнав нечинним арешт нерухомого майна, накладений постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 23 квітня 2010 року (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 9781561 28.04.10) в частині нерухомого мана квартири АДРЕСА_4.

При цьому, посилання апелянта на безпідставність застосування судом першої інстанції ст. 11 КАС України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню не з підстав протиправності рішень субєкта владних повноважень, а з підстав поновлення порушених прав позивача, навіть з урахуванням правомірності вчинених субєктом владних повноважень рішень та в іншій спосіб їх поновлення неможливо.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі з посиланням на постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2016 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки оскаржувану позивачем постанову було винесено на підставі постанови державного виконавця по виконавчому провадженню №18950638, яке в подальшому було повернуте стягувачеві, а при вирішенні питань по іншому відкритому виконавчому провадженні у державного виконавця є право відповідно до законодавства вжити заходи щодо накладення арешту в межах відкритого провадження.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

ОСОБА_1