Справа № 826/18497/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2017 року № 826/18497/16

Окружний адміністративний суд міста Києва колегією суддів у складі головуючого судді Келеберди В.І., суддів: Качура І.А., Федорчука А.Б., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Західрембуд», про скасування розпорядження від 1 червня 2016 року № 62.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - ДАБІ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної регуляторної служби України та просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження ДАБІ № 62 від 01 червня 2016 року в частині зобов'язання усунути порушення вимог частини шостої статті 21 Закону України від 02 березня 2015 року № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», розглянувши заяву ТОВ «Західрембуд» від 29 лютого 2016 року № 5 з урахуванням вимог частини шостої статті 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон № 222-VIII).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31 травня 2016 року Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування при державній регуляторній службі України розглянуто та задоволено скаргу ТОВ «Західрембуд» щодо відмови ДАБІ у переоформленні ліцензії серії АГ № 574944 строком дії з 15 квітня 2011 року по 15 квітня 2016 року на провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, на безстрокову. На підставі зазначеного рішення Державною регуляторною службою України прийнято розпорядження від 01 червня 2016 року № 62 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування», яким зобов'язано ДАБІ усунути порушення вимог частини шостої статті 21 Закону № 222-VIII, розглянувши заяву ТОВ «Західрембуд» від 29 лютого 2016 року № 5 з урахуванням вимог частини шостої статті 21 Закону № 222-VIII.

Не погоджуючись із спірним розпорядженням, позивач вважає, що при здійсненні функцій ліцензування, у тому числі з питань розгляду заяв суб'єктів господарювання про переоформлення ліцензій, Держархбудінспекція зобов'язана керуватися, окрім Закону України «Про архітектурну діяльність», й Порядком ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року № 1396 (далі - Порядок), чинною на час розгляду заяви ТОВ «Західрембуд».

Відповідно до Порядку ліцензування поширюється тільки на види господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання, належить до ІV і V категорії складності. Таке уточнення було внесено до Порядку постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2012 року № 148, яке набрало чинності 01 березня 2012 року.

Відтак, позивач вважає, що правомірно відмовив товариству у переоформленні ліцензії на безстрокову, врахувавши пункт 12 Порядку, яким визначено, що строк дії ліцензії становить п'ять років, а для суб'єктів будівельної діяльності, які отримують її вперше, - три роки.

Відповідач надав письмові заперечення щодо позовних вимог, зазначивши, що частиною шостою статті 21 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону 222-VIII встановлено, що ліцензії на провадження видів діяльності, що на день набрання чинності цим законом є чинними, продовжують діяти. Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, визначених у статті 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк. За таких умов заявник - ТОВ «Західрембуд» має підстави для переоформлення відповідним органом ліцензування безстрокової ліцензії на провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів ІV і V категорії складності. У задоволенні позову просив відмовити.

Протокольною ухвалою від 15 лютого 2017 року суд перейшов у письмове провадження на підставі положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 11 абзацу 1 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року № 1775-ІІІ ліцензуванню підлягає будівельна діяльність.

З 28 червня 2015 року набрав чинності Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII, згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 якого ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як будівництво об'єктів ІV і V категорій складності - з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про архітектурну діяльність».

Відповідно до частини шостої статті 21 цього ж Закону ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону, які є чинними на день надрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформленні відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність, пов'язана із створенням об'єкта архітектури, підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, визначається Кабінетом Міністрів України.

Органом ліцензування є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року № 1396 затверджено Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (далі - Порядок), що розроблений відповідно до Законів України «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності» та з 01 березня 2012 року встановлює загальні вимоги до ліцензування господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання належить до ІV і V категорій складності.

Відповідно до пункту 12 цього Порядку строк дії ліцензії становить п'ять років, а для суб'єктів будівельної діяльності, які отримують її вперше, - три роки.

Пунктом 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24 грудня 2014 року № 724 (далі - Положення) Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та відповідно до покладених на неї завдань видає відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність.

Згідно частин першої та другої статті 5 цього ж Закону Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Обов'язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування є:

1) розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензій, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування;

2) розгляд звернень органів ліцензування або спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування щодо проведення позапланових перевірок додержання ліцензіатами вимог ліцензійних умов на підставах, передбачених пунктами 4 та 5 частини дев'ятої статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини одинадцятої статті 5 Закону № 222-VIII рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензій чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов'язковими для розгляду спеціально уповноваженими органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Розпорядження про задоволення апеляції чи про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування надсилаються відповідному органу ліцензування та здобувачеві ліцензії, ліцензіату чи заявнику протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що відповідач, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує політику ліцензування у сфері господарської діяльності, має повноваження на видачу розпорядження про усунення порушень законодавства.

Як встановлено колегією суддів, Закон № 222-VIII набрав чинності з 28 червня 2015 року та станом на зазначену дату у третьої особи діяла ліцензія серії АГ № 574944.

29 лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західрембуд» звернулося до позивача із заявою з проханням переоформити діючу будівельну ліцензію.

Такі вимоги третьої особи колегія суддів вважає такими, що відповідають вимогам частини шостої статті 21 Закону № 222-VIII та заявлені правомірно.

Натомість листом від 11 березня 2016 року № 40-402-472 позивач повідомив третю особу, що підстави для переоформлення ліцензії відповідно до Порядку № 1396 відсутні.

Отже, у справі, що розглядає колегія суддів, першоджерелом спору є невідповідність частини шостої статті 21 Закону № 222-VIII та пункту 12 Порядку № 1396.

У цьому зв'язку колегія суддів зазначає, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (статті 113 Конституції України).

У випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

У той же час Порядок № 1396 був прийнятий на виконання Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року № 1775-ІІІ та з 28 червня 2015 року втратив своє призначення.

Частиною восьмою статті 21 Закону № 222-VIII Кабінету Міністрів України визначено привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом, проте Урядом Порядок № 1396 у відповідність до чинного законодавства своєчасно не приведено, що й призвело до зазначеного спору.

У свою чергу з огляду на вищу юридичну силу Закону № 222-VIII, враховуючи його темпоральну ознаку, колегія суддів приходить до однозначного висновку про наявність у діях позивача порушень частини шостої статті 21 Закону № 222-VIII, що виявилися у не переоформленні безкоштовно у тижневий строк ліцензії третьої особи на підставі її заяви.

Крім того Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, у той час як Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 222-VIII розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті у межах його повноважень, є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами-підприємцями.

У розумінні зазначеної норми колегія суддів вважає, що форма прийнятого Державною регуляторною службою України розпорядження обов'язково має містити виконувану складову, що визначатиме шлях усунення порушення. У протилежному випадку суть існування Державної регуляторної служби України як контролюючого органу знівелюється до формальної.

У цьому аспекті колегія суддів зазначає, що норма частини шостої статті 21 Закону № 222-VIII є імперативною, виключає дискрецію позивача та має наслідком єдиний варіант застосування у випадку подачі заяви суб'єктом ліцензування з ліцензією, строк дії якої не закінчився станом на 28 червня 2015 року.

Зважаючи на те, що позивачем порушено цю норму, відповідач правомірно задовольнив скаргу третьої особи та визначив позивачу шлях для повного захисту порушених прав заявника, не підміняючи при цьому жодним чином орган ліцензування.

Крім того колегія суддів окремо зауважує, що ліцензія третьої особи стала безстроковою не в силу рішення позивача чи розпорядження відповідача, а в силу Закону № 222-VIII, оскільки частиною шостою статті 21 цього Закону ліцензії визнані безстроковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач прийняв оскаржуване розпорядження відповідно до норм чинного законодавства, тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді І.А.Качур

А.Б.Федорчук