Справа № 826/2660/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31 жовтня 2017 року 16:00 № 826/2660/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві; Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач-1); Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - відповідач-2) про визнання протиправним і незаконним рішення про відмову у державній реєстрації права власності на будинок та земельну ділянку за адресою у АДРЕСА_1 від 04.02.2016 року № 28078028 та зобов'язання Голосіївської районної в м. Києві державну адміністрацію видати свідоцтво на право власності на будинок та земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем-1 необґрунтовано та з порушенням вимог, передбачених Цивільним кодексом України, відмовлено у реєстрації права власності позивача.

Відповідач-1 проти позову заперечив з огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та вказав, що позивачем не надано рішення суду з відміткою про набрання ним законної сили, а тому прийняте державним реєстратором рішення про відмову в реєстрації права власності є правомірним.

Представник відповідача-2 у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заперечення чи заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

29 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Центру надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію за нею права приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. До заяви про реєстрацію права власності позивачем додано наступні документи:

технічний паспорт на одноквартирний (садибний) будинок № 56227 від 13.09.2013 року, виданий Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (оригінал та копія);

рішення Московського районного суду м. Києва від 01.02.2001 року у справі № 2-649/11 (оригінал та копія);

свідоцтво про право власності на житловий будинок ПС № 30 від 26.10.1998 року, видане Московською районною державною адміністрацією м. Києва;

рішення про відмову у реєстрації права власності № 27907753 від 22.01.2016 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

свідоцтво про смерть ОСОБА_3 від 02.03.1973 року НОМЕР_1

свідоцтво про смерть ОСОБА_4 від 28.09.1981 року НОМЕР_2 (копія);

свідоцтво про смерть ОСОБА_5 від 17.11.2000 року НОМЕР_3 (копія);

паспорт ОСОБА_1 НОМЕР_4 (копія);

картка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про одержання ідентифікаційного номеру (копія).

Рішенням № 28078028 від 04.02.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_7, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Підставою для відмови державним реєстратором вказано статтю 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин здійснювалася відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Закон № 1952, в редакції від 01.01.2016) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі-Порядок № 1127, в редакції від 01.01.2016).

Відповідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проведення державної реєстрації прав врегульовано статтею 18 Закону № 1952 та передбачає наступний порядок:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об'єкти.

При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 22 Закону № 1952).

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, звернення до виконання судових рішень здійснюється з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження», а також інших актів законодавства.

Виконавчі документи, що надсилаються судом на адресу органів державної виконавчої служби, мають відповідати вимогам, установленим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Звернення до виконання судових рішень покладається на суд, що розглянув справу у першій інстанції. Вироки, рішення, ухвали та постанови суду звертаються до виконання після того, як вони набрали законної сили, та повернення справи до суду першої інстанції після апеляційного або касаційного розгляду, крім випадків негайного їх виконання.

Як встановлено статтею 18 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606, який діяв на час винесення оскарженого рішення), 1. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з тим, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами в розумінні пункту 2 частини другої статті 17 Закону № 606.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд зазначає, що наявність інформації щодо набрання рішенням суду законної сили є обов'язковим для його виконання, а тому посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, який діяв до 2004 року судом сприймаються критично.

Аналогічні вимоги для виконавчих документів передбачено й новим Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, а тому вимоги позивача щодо видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок на підставі поданих у січні 2016 року документів є необгрунтованими. Доказів подання до державного реєстратора прав рішення суду із відміткою про набрання ним законної сили суду не пред'явлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов є необгрунтованим та визнається таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко