Справа № 127/18656/17-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/18656/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Венгрин О.О.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

23 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Кундеса С.І.

представника відповідача Лірника І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради, Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради №2320 від 06.10.2016 року,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернулась до Вінницького міського суду з позовом до Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради, Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати додаток №2 рішення 11 сесії 7 скликання Вінницької міської ради №422 від 30.09.2016 року «Про затвердження проектів землеустрою, передачу земельних ділянок в постійне користування, оренду, поновлення терміну дії договорів оренди»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2320 від 06.10.2016 року «Про надання ДКГтаБ міської ради вихідних даних - містобудівних умов і обмежень на проектування кладовища по АДРЕСА_1».

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 27 жовтня 2017 року адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2320 від 06.10.2016 року залишив без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 27.10.2017 року та прийняти нове рішення, яким направити справу у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представники відповідача заперечили проти апеляційної скарги та просили у її задоволенні відмовити.

Заслухавши думку сторін, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Підставою для залишення адміністративного позову слугувало те, що позивачем пропущено встановлений КАС України строк на звернення до суду із адміністративним позовом.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов зазначаючи зокрема, що позивач знав про порушення своїх прав, та мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав та як наслідок міг звернутися в межах встановленого законодавством строку. Судом зазначено, що серед іншого, що рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 р. у адміністративній справі № 127/16433/17 встановлено, що позивач ОСОБА_2 повинна була дізнатись про рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2320 від 06.10.2016 року з часу його оприлюднення в мережі Інтернет, а саме з 07.10.2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду у зв'язку із пропуском строку за відсутності поважних причин його пропуску.

Колегія суддів апеляційної інстанції із наведеними висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку твердженню позивача щодо того, що позивач почала дізнаватися про порушення її прав лише в середині липня 2017 року та дізналася про їх порушення лише наприкінці липня 2017 року, що й зумовило звернення до суду саме в вересні 2017, тобто поза строком, визначеним ст.99 КАС України, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду врегульовані ст.99 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст.99 КАС України встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення. При цьому, йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Таким чином, з метою з'ясування чи дійсно мало місце пропущення строку звернення до суду особою необхідно з'ясувати чи дійсно особа знала або зокрема мала змогу дізнатися про певні обставини та факт порушення своїх прав. Зокрема в даному випадку, враховуючи, що предметом даної справи, згідно вимог позовної заяви, є перевірка правомірності прийняття оскаржуваного рішення, необхідно встановити чи було дотримано порядок оприлюднення такого рішення та як наслідок надання можливості особі, зокрема і позивачу ознайомитися з таким рішення та зробити для себе відповідні висновки.

Згідно з матеріалами справи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про оскарження рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2320 від 06.10.2016 року - 04 вересня 2017 року.

Відповідно до Конституції України система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР ( далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно статті 4 Закону № 280/97-ВР, місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах зокрема законності та гласності.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України" Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід'ємною частиною протоколу сесії ради.

У відповідності до зазначеного, Законом України" Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI ( далі - Закон № 2939-VI), визначено саме порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

За змістом статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 2939-VI визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стаття 3 цього ж Закону встановлює гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно якої право на доступ до публічної інформації зокрема гарантується:

- обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

- юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

В силу зазначеного відповідач як розпорядник інформації суворо зобов'язаний дотримуватися вимог чинного законодавства стосовно строків та порядку оприлюднення відповідної інформації за порушення процедури якого передбачена відповідальність.

Згідно ч.1 ст.15 Закону № 2939-VI, розпорядники публічної інформації зобов'язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії, ухвалені розпорядником.

Відповідно до Закону № 2939-VI, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюденню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайта така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

На виконання вимог вказаних законів, регламентом Вінницької міської ради, затвердженим рішенням від 25.12.2015 року №75 2 сесії 7 скликання, зокрема, ст. 3.6.15 встановлено, що підписані рішення міської ради протягом трьох днів після їх підписання реєструються відділом діловодства і контролю секретаріату міської ради у системі електронного документообігу та протягом п'яти днів після їх реєстрації опубліковуються департаментом правової політики та якості на офіційному веб-сайті міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1250 від 26.05.2011 року, з метою забезпечення прозорості та відкритості діяльності цих органів та реалізації права громадян на доступ до публічної інформації, затверджено Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформаційних матеріалів про діяльність Вінницької міської ради та її виконавчого комітету (надалі Порядок).

Відповідно до Порядку, оприлюднення у мережі Інтернет інформаційних матеріалів про діяльність Вінницької міської ради та її виконавчого комітету здійснюється шляхом розміщення і періодичного оновлення цих матеріалів на офіційному веб-порталі Вінницької міської ради за адресою http://www.vmr.gov.ua відповідно до вимог даного Порядку структурними підрозділами відповідальними за оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність Вінницької міської ради та її виконавчого комітету.

Згідно даних офіційного веб-порталу Вінницької міської ради за адресою http://www.vmr.gov.ua, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.10.2016 року №2320 оприлюднено 07.10.2016 року.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2320 від 06.10.2016 року було оприлюднено 07.10.2016 року без порушення 5 - денного строку у спосіб, що відповідає вимогам чинного на момент оприлюднення законодавства, що також встановлено та підтверджено висновками Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 р. у адміністративній справі №127/16433/17, а тому відсутність порушень закону під час донесення до населення факту прийняття та змісту відповідного рішення, свідчить про те, що позивач не була позбавлена можливості ознайомитися з таким рішенням та у разі не згоди з ним оскаржити його у судовому порядку.

Однак всупереч зазначеному, як вже зазначалося позивач звернулася до суду оскаржуючи рішення оприлюднене 07.10.2016 року, лише 04.09.2017 року тобто із значним пропуском строку звернення до суду встановленого статтею 99 КАС України.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000).

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Таким чином, для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Колегія суддів зазначає, що процесуальне законодавство не прив'язує початок перебігу строку звернення до суду і з моментом коли особа усвідомила факт порушення її прав, а саме з моментом коли вона могла або дізналась зокрема про рішення, яке на її думку порушує або може порушувати її права.

Поважними причинами пропущення строку, на думку суду, є причини, які не залежать від волі позивача та унеможливлюють (ускладнюють) можливість його звернення до суду з адміністративним позовом у визначений законом строк, зокрема, тривале перебування особи за кордоном; захворювання, що не давало можливості звернення з позовом та призначити представника; інші причини, які не залежали від волі позивача.

Водночас, вказані у апеляційній скарзі обставини не дають змогу колегії суддів прийти до висновку, відсутність у діях (бездіяльності) позивача ознак зловживання своїми процесуальними правами та невиконання процесуальних обов'язків, оскільки в період, між фактичним порушенням прав позивача на його думку та його звернення до суду не вбачається існував незалежних від позивача об'єктивних обставин, які б не давали позивачу об'єктивної можливості вчасно скористуватися своїм правом на судовий захист.

При цьому колегія суддів не вважає за можливе врахувати як поважну ту обставину, що момент усвідомлення позивачем, як ним зазначено у апеляційній скарзі - кінець липня 2017 року, на його думку порушення оскаржуваним рішенням його прав є підставою для поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом.

Згідно статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

Більшість доводів апеляційної скарги носять загальний характер, безпосередньо не спрямовані на обґрунтування підстав для звернення із апеляційною скаргою та не містять доказів чи обставин стосовно поважності пропуску строку звернення до суду ( що фактично є ключовим питанням у випадку оскарження рішення про залишення без розгляду позовної заяви), а також обставин які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм права (та як в наслідок чого підстав для його скасування), при цьому за своєю суттю фактично зводяться до надання апелянтом оцінки стану судової системи в Україні, та інших ситуацій, які прямо не відносяться до предмету доказування в даному випадку - поважності причин пропуску строку звернення до суду та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду адміністративного позову з підстав пропуску строку звернення до суду.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що висновки суду обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, - за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 листопада 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.