Справа № 826/12143/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2017 року № 826/12143/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з ненадання відповіді по суті звернення ОСОБА_1 від 17.07.2017 року незаконними.

- зобов'язати Правобережне об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати інформацію шляхом надання обґрунтованої відповіді на питання, поставлені у звернені ОСОБА_1 від 07.07.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено право позивача щодо розгляду його звернення та отримання вмотивовано відповіді, що тягне за собою невиконання рішення суду щодо нарахування та виплати позивачеві пенсії по втраті годувальника.

Представник позивача у судовому засіданні 14.11.2017 року підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.11.2017 року проти позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з Автономної Республіки Крим, про що свідчить довідка № від 19.06.2015 року.

З 1996 року позивач був отримувачем пенсії по втраті годувальника.

В липні 2016 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання дій УПФУ незаконними щодо невиплати пенсії по втраті годувальника та зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника за весь період несплати.

05.12.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва задовільнив позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Рішення суду набуло чинності 16.03.2017 року. Після цього позивач звернувся до УПФУ із заявою про добровільне виконання рішення суду.

26.05.2017 року на адресу позивача надійшов лист Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, вих. № 29753/17, у якому було зазначено. що для виконання рішення суду позивачу необхідно надати додаткові документи, а саме.

- документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником;

- свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

- документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішення суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

- документи про стаж померлого годувальника (трудова книжка, військовий квиток, диплом про навчання тощо);

У відповідь на вказаний лист, позивач звернувся до УПФУ із заявою від 07.07.2017 року в якій просив надати відповідь чому Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України не виконує рішення суду, що набрало законної сили про зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника, чому до позивача застосовуються інші норми законодавства при поновленні йому пенсійних виплат ніж ті, що передбачені для поновлення пенсій внутрішньо переміщеним особам та чи було надіслано запит про отримання електронної пенсійної справи позивача.

Листом №1382/03/І-1157 від 01.08.2017 року Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України надало відповідь на заяву позивача, та виклало свою позицію, повністю аналогічну тій, що було прописана в листі від 26.05.2017 року, не надавши відповіді на конкретні питання позивача, що були поставлені ним у своїй заяві.

Вважаючи дії відповідача щодо ненадання інформації протиправними, та такими, що порушують права позивача на розгляд його звернення та отримання інформації, позивач звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб для захисту своїх прав та інтересів є конституційним правом кожного громадянина. У ст. 40 Конституції України зазначено, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади і місцевого самоврядування та встановлено обов'язок органів влади та посадових осіб розглядати звернення й надавати обгрунтовані відповіді.

В Україні ключовим нормативно-правовим актом, який закріплює право громадян на звернення є Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. (далі - Закон)

Згідно ст. 1 цього Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально- економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому формами звернень в контексті зазначеного закону є заяви та скарга. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 15 цього Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотав) зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладеш в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 18 Закону, громадянин має право вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах соїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Судом встановлено що в листі Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києві від 26.05.2017 року позивачу повідомлялось, що перелік документів, який позивач має надати для виконання рішення суду передбачений постановою правління Пенсійного фонду України «Про порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року.

У своєму другому листі від 01.08.2017 року управління пенсійного фонду продублювало свою позицію, надану в попередньому листі та не надала конкретних відповідей на запитання, що були поставлені позивачем у заяві від 07.07.2017 року.

Стосовно позиції відповідача, викладеної в листах від 26.05.2017 року та 01.08.2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з Постанови Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з Автономної Республіки Крим згідно довідки № від 19.06.2015 року. Місцем проживання позивача вказано АДРЕСА_1, гуртожиток.

Згідно частини 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - закон про ВПО), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) № 637 установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509.

Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року було затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО. Пунктом 6 цього Порядку встановлено: структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що чинне законодавство не передбачає надання паперових документів про стаж померлого годувальника у випадку звернення внутрішньо переміщеної особи за поновленням пенсійних виплат по втраті годувальника за місцем свого фактичного проживання.

Позивач зазначає, що 08.06.2017 року він ознайомлювався з його пенсійною справою в УПФУ. В матеріалах пенсійної справи є витяг з центрально бази даних одержувачів пенсій. Згідно цієї бази даних, позивач перебував на утриманні годувальника - його батька, який народився 22.10.1964 року та помер 13.05.1996 року. Також у витягу вказано останню дату нарахування пенсії по втраті годувальника - 04.03.2014 року. Таким чином позивач наголошує на тому, що в матеріалах пенсійної справи містяться дані про його родинний зв'язок з померлим годувальником та про дату його смерті.

Дані про розмір пенсійних нарахувань містяться в електронному реєстрі «Інформаційно - обчислювального центру Міністерства соціальної політики України». Вирізана електронна справа з цього реєстру містить всі необхідні дані для нарахування позивачеві належних пенсійних виплат починаючи з 05.03.2014 року.

Відповідачем не було надано суду ніяких доказів на спростування позиції позивача.

Відповідачем не заперечувався факт наявності необхідної інформації в електронному реєстрі «Інформаційно - обчислювального центру Міністерства соціальної політики України».

Також відповідач не надав жодних пояснень, чому у листах від 26.05.2017 року та 01.08.2017 року до позивача застосовувались норми передбачені постановою правління Пенсійного фонду України «Про порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо позивач є внутрішньо переміщеною особою і до нього мають застосовуватись норми, передбачені Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який було затверджено Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року.

Суд зазначає, що відповідачем не було надано відповідей, на питання, що були поставлені позивачем у його зверненні від 07.07.2017 року, чим було порушено право позивача на звернення, оскільки ч.1 ст. 1. Закону України "Про хзвернення громадян" визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних прав та законних інтересів.

З огляду на зазнаване, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, та визнання їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з ненадання відповіді по суті звернення ОСОБА_1 від 17.07.2017 року незаконними.

3. Зобов'язати Правобережне об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати інформацію шляхом надання обґрунтованої відповіді на питання, поставлені у звернені ОСОБА_1 від 07.07.2017 року.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 здійснені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень ) за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська