Справа № 761/26157/17
Суддя: Піхур О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/619/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона 17 березня 2017 року звернулася до відповідача із заявою щодо призначення та виплати десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом від 12.07.2017 року №38939/05 їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мотивуючи тим, що відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок -30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначені пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, додатково зазначивши, що позивач вже не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне страхування», а тому немає підстав для виплати грошової допомоги. Позивач вважає відмову незаконною, оскільки має достатній страховий стаж та має право на призначення грошової допомоги, додатково зазначила, що відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на квітень 2017 року кількість днів страхового стажу складає 30 днів.

Тому, позивач, з урахуванням уточнюючої заяви, просила суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй десять місячних пенсій згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви від 12.06.2017 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень та заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в об'єднаному управлінні, як одержувач пенсії по Шевченківському районі та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

17 березня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо призначення та виплати десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 12.07.2017 року №38939/05 їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мотивуючи тим, що відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок -30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначені пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, додатково зазначивши, що позивач вже не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне страхування», а тому немає підстав для виплати грошової допомоги.

Позивач вважає відмову незаконною, оскільки має достатній страховий стаж та має право на призначення грошової допомоги, додатково зазначивши, що відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на квітень 2017 року кількість днів страхового стажу складає 30 днів.

Згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 р. № 1191, передбачено, що до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою КМУ від 04.11.1993 року №909 встановлено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Крім того, наказом МОЗ України № 385 від 28.10.2002 року затверджено Перелік закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я, відповідно до п.1.1.1. якого Національна дитяча спеціалізованої лікарня «Охматдит» є багатопрофільним лікарняним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров'я. Зазначене відповідає розділу 2 Охорона здоров'я «лікарняні заклади» (лікарі та середній медичним персонал) у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому Постановою КМ України № 909 від 04.11.1993 року.

Наказом МОЗ України №385 від 28.10.2002 року затверджено також Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров'я, відповідно до якого лікар-педіатр (п. 72) є лікарем-спеціалістом (р. ІІІ).

Відповідно, до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно копії трудової книжки та довідки дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» №440 від 02.06.2017 року ОСОБА_1 дійсно працювала в Дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» №14 м. Києва з 16 січня 1991 року на посаді лікаря гематологічного відділення на 0,5 ставки, з 01 березня 1991 року на посаді лікаря педіатра відділення «мати-дитина» по 02 червня 2016 року, в тому числі у інфекційному відділенні «мати-дитина» з 1993 року.

Згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота у інфекційних відділеннях зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стала відсутність у позивача як працівника охорони здоров'я необхідного страхового стажу.

Відповідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, номер облікової картки №, станом на квітень 2017 року кількість днів страхового стажу позивача складає 30 днів.

Згідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має достатній страховий стаж, який є достатнім для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги довідку дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» №440 від 02.06.2017 року, індивідуальні відомості про застраховану особу, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слід визнати протиправними та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), а тому, оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору, з Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві в дохід держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 94, 99, 100, 104, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 десяти місячних пенсій згідно п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви від 12.06.2017 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 десять місячних пенсій згідно п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви від 12.06.2017 року.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя