Справа № 127/20301/17
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/20301/17

Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

22 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника відповідача: Малик Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2017 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що з 01.09.1989 по 01.08.1992 рік позивач - ОСОБА_3 навчався на денній формі на посаді курсанта Волгоградської ВСШ МВС СССР.

З 01.08.1992 по 04.07.1993 року позивач навчався на денній формі на посаді курсанта Харківському інституті внутрішніх справ, що складає 3 роки 10 місяців 3 дні, що згідно Закону України "Про міліцію" в редакції 1991 року із змінами станом на 27.05.2004 рік , навчання на денній формі на посаді курсанта у вищих навчальних закладах МВД України прирівнюється до календарної строкової служби в Збройних Силах України.

З 01.08.1993 по 20.08.1995 рік позивач працював на посаді слідчого УВС у Хмельницькій області, що складає 2 роки і 06 днів.

З серпня 1996 року по травень 2000 року позивач працював на посаді слідчого та прокурора прокуратури Хмельницької області, що складає 3 роки, 10 місяців 22 дні.

З 27.05.2004 по 23.10.2013 року ОСОБА_3 працював суддею Оратівського районного суду Вінницької області та 24.10.2013 по 22.06.2017 року - суддя Апеляційного суду Вінницької області, що складає 13 років 27 днів.

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 22.06.2017 року №76/2-07к, на підставі рішення Вищої ради юстиції від 13.06.2017 року №1527/0/15-17 ОСОБА_3 виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області, як звільненого у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Стаж роботи ОСОБА_3 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 24 роки 06 місяці 28 днів, з яких 13 років 27 днів робота на посаді судді; 1 рік 09 місяців проходження строкової військової служби.

23.06.2017 року ОСОБА_3 подав до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці заяву про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та необхідні для цього документи, у тому числі й подання голови Апеляційного суду Вінницької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахунок стажу, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довідку про його заробітну плату (суддівську винагороду) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання та трудову книжку.

Між тим, управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці, ОСОБА_3 було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати (суддівської винагороди) без урахування стажу на посаді судді 24 роки 6 місяці і 28 днів.

04.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся заявою до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про неправильне нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, просив здійснити перерахунок та призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди судді із урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби, строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, та часу роботи на прокурорських посадах.

Листом управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 16.09.2017 року за вих. № 105/Г-2 ОСОБА_3 відмовлено у здійсненні перерахунку та призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди судді із урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби, строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, та часу роботи на прокурорських посадах, в зв'язку з відсутністю для цього правових підстав.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Згідно із ч. 1 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI (Закон №2453) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною 1 ст. 131 №2453 визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Так, п. 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України "Про статус суддів" (Закон втратив чинність 30.07.2010 року; стаття 43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" передбачено, що суддя у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" (в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24.02.1994 року №4015-XII, чинної до 31.07.2010 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Крім того, згідно з п. 3.1 постанови № 865 Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", що діяла на час набуття позивачем права на довічне грошове утримання, (втратила чинність 01.12.2010 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, Законом СРСР №1950-УІІ від 12.07.1967 року "Про загальний військовий обов'язок", (з врахуванням постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 року №1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР"), ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 року за №2232-XII, діючих на час виходу позивача у відставку, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

При цьому, Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року не передбачено зарахування до стажу роботи судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби, 50 процентів навчання у вищому навчальному закладі, час роботи у прокуратурі.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, а також пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Конституційний суд України визначив наступний порядок виконання рішення: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання"; підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку".

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що з 01.08.1992 по 04.07.1993 року позивач навчався на денній формі на посаді курсанта Харківському інституті внутрішніх справ, що складає 3 роки 10 місяців 3 дні, що згідно Закону України "Про міліцію" в редакції 1991 року із змінами станом на 27.05.2004 рік , навчання на денній формі на посаді курсанта у вищих навчальних закладах МВД України прирівнюється до календарної строкової служби в Збройних Силах України.

Так, на день обрання позивача на посаду судді, за ним зберігається стаж - 24 роки 06 місяців 28 днів, з яких 13 років 27 днів робота на посаді судді, 1 рік 09 місяців проходження строкової військової служби, 3 роки 11 місяців навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі Волгоградська слідча школа, Харківський інститут внутрішніх справ на посаді курсанта, що згідно Закону України "Про міліцію" в редакції 2004 року, прирівнюються до календарної строкової служби у збройних силах, що надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88 відсотків заробітку судді.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо неправомірності дій управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці в частині призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, а саме 80 відсотків, а тому, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 листопада 2017 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Сапальова Т.В.