Справа № 813/4137/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7793/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі № 813/4137/16 за адміністративним позовом Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,

встановив:

У листопаді 2016 року Галицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області звернулася в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, що знаходиться за адресами: м. Львів, пр. Червоної Калини 80; м. Львів, вул. Театральна 8; м. Львів, вул. Театральна 23, накладеного відповідно до рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 22.11.2016 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.12.2015 року.

14.11.2016 року Галицькою ОДПІ видано наказ № 653 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), наявності дозвільних документів щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з направленнями на перевірку № 709 від 14.11.2016 року та № 708 від 14.11.2016 року посадові особи Галицької ОДПІ направлені на фактичну перевірку з 14.11.2016 року тривалістю 5 робочих днів.

Під час виходів 14.11.2016, 15.11.2016, 18.11.2016 на фактичну перевірку ФО-П ОСОБА_1 за адресами : м. Львів, пр. Червоної Калини 80; м. Львів, вул. Театральна 8; м. Львів, вул. Театральна 23, особи платника податків, які фактично проводять розрахункові операції, відмовились розписатися у направленнях на перевірку, про що складено акти відмови від підпису у направленні на перевірку від 14.11.2016 №152, 15.11.2016 №154, 18.11.2016 №158, 160.

Крім того, 14.11.2016 посадовими особами Галицької ОДПІ складено акт № 151 не допуску до проведення фактичної перевірки, 15.11.2016 посадовими особами Галицької ОДПІ складено акт № 153 не допуску до проведення фактичної перевірки, 18.11.2016 посадовими особами Галицької ОДПІ складено акти № 157, 159 не допуску до проведення фактичної перевірки, чим порушено вимоги ст. 20 та ст. 81 Податкового кодексу України.

22.11.2016 року о 16 год. 00 хв. начальником Галицької ОДПІ на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 331/13-01 від 21.11.2016 року прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 14748, яким застосовано адміністративний арешт майна платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що знаходиться за адресами: м. Львів, пр. Червоної Калини 80; м. Львів, вул. Театральна 8; м. Львів, вул. Театральна 23.

З метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, керувався наступними мотивами, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

В силу положень п.94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з положеннями п.94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Тобто, арешт майна може бути застосований за наявністю хоча б однієї з визначених статтею 94 ПК України обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення рішення та накладення адміністративного арешту майна стала відмова платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення у відношенні нього документальної перевірки.

За змістом п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Положеннями п.81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього (п.81.2 статті 81 ПК України).

З аналізу наведених положень слідує, що у випадку, якщо платником податків та/або посадовою (службовою) особою платника податків відмовлено у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення відповідної перевірки, обов'язком посадових осіб контролюючого органу є невідкладне складання у двох примірниках відповідного акту безпосередньо за місцем проведення такої перевірки, який засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, із зазначенням причин відмови, один примірник якого вручається під підпис платнику податків (його посадовим особам).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в актах від 14.11.2016 №151, 15.11.2016 №153, 18.11.2016 №157, 159 не вказані причини відмови від допуску до проведення фактичної перевірки, відсутній підпис відповідача та не надано доказів того, що відповідач відмовився від підписання таких актів.

Відповідно до листа, адресованого Галицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, причиною недопуску працівників податкового органу до перевірки послужило непредявлення перевіряючи ми відповідних службових посвідчень, направлень на проведення перевірки та реєстрації в журналі проведення перевірок.

Доказів протилежного, які б підтверджували дотримання працівниками податкового органу процедури проведення перевірки, суду не надано.

З цього приводу суд першої інстанції підставно наголосив на тому, що при прийнятті норми про можливість застосування адміністративного арешту майна платника податків, зокрема, в разі не допуску такою особою працівників податкових органів до проведення перевірки, законодавець виходив з того, що застосування арешту є особливим видом забезпечення повноти та об'єктивності проведення податкової перевірки, оскільки ухилення платника податків від проведення перевірки може вказувати на його бажання приховати певні докази, що вказують на його недобросовісність.

В свою чергу, запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків вказує на необхідність контролю за діями податкового органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку податкового органу.

З приводу накладення в результаті не допуску до проведення посадовими особами контролюючого органу умовного адміністративного арешту майна платника податків та необхідності підтвердження його обґрунтованості в судовому порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень пунктів 94.4 - 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Згідно з положеннями п.94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем, відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не підтверджено обґрунтованості рішення від 22.11.2016 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків, а тому останнє є безпідставним та таким, що винесено без додержання положень статті 94 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі № 813/4137/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4