Справа № 760/1936/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/1936/17 Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т.Г. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А
13 листопада 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Собківа Я.М.,
суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.
за участю секретаря: Бордунової К.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач - Міністерство оборони України не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно довідки № 4220 від 25.10.2016 року, виданої Канівським об`єднаним міським військовим комісаріатом, позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР в Афганістані з 11.03.1986 року по 11.12.1987 року.
За даними витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.03.2015 року №1125, поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.
Згідно виписки до акту огляду МСЕК від 15.03.2016 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 14.03.2016 року у зв`язку з пораненням та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.
За твердженням позивача, ним подавалися відповідні звернення на адресу Міністерства оборони України та Адміністрації Державної прикордонної служби України, а також пакет документів, необхідних для призначення та виплати допомоги як інваліду 2 групи у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Проте, листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 08.11.2016 року №11/З-7277 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що обов`язок по виплаті вказаної допомоги покладено на Міністерство оборони України.
Разом з тим, як свідчать матеріали даної справи, Міністерство оборони України не визнало право позивача на отримання допомоги як інваліду 2 групи у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується відсутністю належної відповіді на звернення позивача.
Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним адміністартивним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За приписами статті 41 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Положенням п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Водночас, ч. 2 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Відповідно до ч. 6, 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Так, за даними довідки медико-соціальної експертної комісії від 15 березня 2016 року серії 12ААА №201068, позивачу з 14 березня 2016 року було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Оскільки інвалідність позивач отримав внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то останній, на думку колегії суддів, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р.
Разом з тим, приймаючи до уваги те, що право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, закріплене у статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку №975 від 5.12.2013 р., то саме з 15 березня 2016 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від №975 від 25.12.2013 р. у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IІ групи.
Крім того, оскільки прийняття позивача на військову службу та звільнення з неї провадились саме керівником Міністерства оборони України - Міністром оборони України, то усі видатки з виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності має провадити саме Міністерство оборони України.
Адміністрація Державної прикордонної служби України жодним чином права позивача не порушила.
Щодо тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства при розгляді справи в порядку скороченого провадження, колегія суддів зазначає, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України дана справа (у тому числі й в частині визнання протиправними дій відповідачів) підлягає розгляду в порядку скороченого провадження, так як стосується оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо одержання допомоги.
Заборона щодо розгляду у порядку скороченого провадження адміністративних справ, які належить розглядати колегією суддів, встановлена ч. 11 ст. 183-2 КАС України, до даної справи застосуванню не підлягає, оскільки в силу ч. 1 ст. 24 КАС України колегіальний розгляд справи за позовом до центрального органу виконавчої влади здійснюється в окружному адміністративному суді, однак дана справа, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України підсудна та розглянута місцевим загальним судом як адміністративним судом.
Отже, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 27.11.2017р.