Справа № 826/3693/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 листопада 2017 року 16:10 год. №826/3693/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві), Атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - Атестаційна комісія №3), Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону Національної поліції України (далі - Апеляційна атестаційна комісія) про визнання протиправними та скасування рішень, понов-лення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У березні 2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

1) визнати протиправним і скасувати рішення Атестаційної комісії №3 відносно ОСОБА_1;

2) визнати протиправним і скасувати рішення Апеляційної атестаційної комісії віднос-но ОСОБА_1;

3) визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 09.02.2016 №106 о/с про звільнення ОСОБА_1;

4) поновити ОСОБА_1 в посаді старшого оперуповноваженого (управління карного розшуку) кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві зі спеціальним званням "старший лейтенант поліції";

5) стягнути з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу;

6) зобов'язати ГУ НП у м. Києві внести відповідні відомості в трудову книжку ОСОБА_1

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у адміністративному позові.

Представником відповідача - ГУ НП у м. Києві - подано письмові заперечення, в яких вона просить відмовити у позові, посилаючись на правомірність рішення про звільнення.

Інші відповідачі явку своїх представників не забезпечили, судові повістки поверну-лись без вручення з незалежних від суду причин, а тому згідно з ч. 11 ст. 35 КАС вважаються врученими належним чином.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали спра-ви, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 07.11.2015 №18 о/с ОСОБА_1 (М-174891), який прибув з ГУ МВС України в м. Києві, де мав спеціальне звання "старший лейтенант міліції", відповідно до п. 9 та п. 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" призначено старшим уповноваженим (управління карного розшуку) кримінальної поліції, без доступу до інформації з грифами секретності "цілком таємно" та "таємно", присвоївши йому спеціальне звання "старший лейтенант" (а.с. 72).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 07.11.2015 №2 оголошено тимчасові штати апарату, органів і підрозділів ГУ НП у м. Києві (а.с. 126).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 15.12.2015 №11 створено атестаційні комісії ГУ НП у м. Києві №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, затверджено персональний склад цих атестаційних комісій, а тестування поліцейських ГУ НП у м. Києві провести в період з 15 по 28.12.2015 (а.с.119-122).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 18.03.201 №226 продовжено атестування поліцейських ГУ НП у м. Києві по 31.03.2016 (а.с. 127).

Згідно з протоколом Атестаційної комісії №3 від 31.12.2015 позивача включено до затвердженого переліку осіб, які проходять співбесіду 04.01.2016 (а.с. 109-110).

Як зазначено в атестаційному листі від 04.01.2016, копія якого міститься у справі (а.с. 107), позивачу надано позитивну характеристику безпосереднім керівником, в якій серед іншого зазначено, що за період проходження служби в органах внутрішніх справ та на займа-ній посаді зарекомендував себе позитивно як здібний, наполегливий працівник з почуттям відповідальності за доручену справу, до виконання своїх функціональних обов'язків відно-ситься сумлінно, у роботі проявляє ініціативу, правильно використовує законодавство, відом-чі нормативно-правові акти, які регламентують діяльність поліції тощо. За висновком безпо-середнього керівника позивач займаній посаді відповідає. За результатами тестування зага-льних навичок позивач набрав 23 бали, а за результатами професійного тестування - 23 бали.

Також, у графі "Результати тестування" цього атестаційного листа зазначено наступне: "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

Із вказаним висновком позивача ознайомлено 12.01.2016, що підтверджується його підписом у атестаційному листі.

Рішенням Атестаційної комісії №3, оформленим у протоколі від 04.01.2016 б/н, копія якого наявна у справі (а.с. 112), визнано, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби через службову невідповідність. Рішення прийнято за результатами дослідження атестаційного листа, а також декларації про доходи, послужного списку, інфор-маційної довідки, висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передба-чених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про очищення влади", інформації з відкритих джерел.

Не погодившись із таким висновком, позивачем оскаржено його до Апеляційної атес-таційної комісії. Скарга позивача була відхилена Апеляційною атестаційною комісією з підстав низького рівня знання законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність на займаній посаді, копія протоколу від 26.01.2016 наявна у справі (а.с. 118).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 09.02.2016 №106 о/с, копія якого наявна у справі (а.с. 24), на підставі атестаційного листа з висновком атестаційної комісії від 04.01.2016 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-174891), старшого оперуповноваженого (управління карного розшуку) кримінальної поліції, 10.02.2016 звільнено зі служби в поліції згідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Спірні правовідносини виникли у сфері проходження публічної служби і стосуються правомірності звільнення поліцейського за наслідками проходження атестаційної перевірки.

Як визначено у ч. 1 ст. 17 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію України" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №580), який набрав чинності 07.11.2015, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублі-кування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцей-ськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції (абз. 1). Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (абз. 2).

Тобто, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до Національної поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Видання наказу про призначення є самос-тійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Суд зауважує, що Законом №580 не передбачено процедури переатестування колиш-ніх працівників міліції на предмет відповідності посаді під час прийняття їх на службу до поліції у випадку, передбаченому п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580. Відповідність позивача вимогам до поліцейських було, фактично, вирішеним ще на час видання наказу про прийняття його на службу в Національну поліцію України.

Мета та підстави атестування поліцейських визначено у ст. 57 Закону №580.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону №580 атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наведені у ч. 2 ст. 57 Закону №580 підстави для проведення атестування є вичерп-ними, при цьому метою проведення такого атестування із будь-яких передбачених цією нормою підстав, аналогічно як і під час проведення атестації у визначеному Дисциплінарним статутом ОВС порядку, є вирішення можливості залишення особи на службі і як крайній захід пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, виходячи з професійних, моральних і особистих якостей. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 11.03.2014 у справі №21-13а14 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/38285905).

Визначення мети атестування як оцінки ділових, професійних, особистих якостей та рівня підготовленості поліцейських ГУ НП у м. Києві, на переконання суду, не свідчить про фактичне існування підстав для проведення атестування, встановлених вказаною вище нор-мою Закону. Визначена у ч. 1 ст. 57 Закону №580 мета атестування не є самостійною підста-вою для проведення такого атестування, адже перебуває у невід'ємному зв'язку з підставами, визначеними в ч. 2 цієї статті, і не передбачає проведення атестування без їх настання.

Таким чином, прийняття рішення про проведення атестування конкретного поліцей-ського може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Відтак, до списку полі-цейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені ч. 2 ст. 57 Закону №580.

Відповідачем на надано до суду доказів про наявність підстав для атестування позива-ча і відповідно включенню його до списку поліцейських, які підлягають атестації, передба-чених ч. 2 ст. 57 Закону № 580, зокрема доказів того, що позивач мав бути призначений на вищу посаду чи переміщений на нижчу або щодо нього виявлено ознаки службової невідпо-відності, що в обов'язковому порядку в часі повинно передувати призначенню атестації.

Враховуючи, що, як зазначив суд вище, п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 не передбачає переатестації колишніх працівників міліції на предмет відповід-ності посаді, на яку їх вже призначено, для подальшого проходження служби в органах поліції, а також з огляду на відсутність доказів наявності підстав проведення атестації позивача, передбачених ч. 2 ст. 57 Закону №580, суд дійшов висновку про те, що атестування позивача проведено неправомірно та за відсутності визначених законом підстав.

Порядок проведення атестування поліцейських визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 №1465, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 за №1445/27890 (далі - Інструкція).

Інструкція визначає порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, устано-вах) Національної поліції України (далі - органи поліції) з метою оцінки ділових, професій-них, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що керівники всіх рівнів зобов'язані забез-печити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням прин-ципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Згідно з п. 11 розділу IV Інструкції атестаційна комісія при прийнятті рішення роз-глядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який про-ходить атестування, а згідно з п. 3 розділу IV Інструкції атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

Відповідно до п.п. 10, 11, 12 розділу ІV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією. Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Пунктом 15 розділу ІV Інструкції передбачено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому відповідно до п. 16 розділу ІV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Зміст викладених положень Інструкції вказує на те, що атестування поліцейських включає два етапи: тестування та співбесіду. В той же час тестування передбачає професійний тест (тест на знання законодавчої бази) та тест на загальні здібності та навички.

Разом з тим положеннями Інструкції не визначено конкретного порядку проведення співбесіди, у той же час, виходячи з її змісту та мети атестування, а також беручи до уваги зміст норми п. 16 розділу ІV Інструкції, можна дійти висновку, що під час співбесіди атеста-ційна комісія повинна розглянути атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського; оцінити ділові, професійні, особисті якості поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівень, а також з'ясувати відповідність особи поліцейського критеріям, виз-наченим п. 16 розділу ІV Інструкції, для чого поліцейському, який проходить атестування, можуть ставитись питання.

Згідно з п.п. 20-23 Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються прото-колом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у п. 15 цього розділу. Протоколи засідань атеста-ційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Згідно з Інструкцією результати тестування обов'язково враховуються атестаційною комісією, проте вирішального значення вони не мають, адже повинні оцінюватися разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування.

Відповідач не надав суду аргументованих доводів і доказів про те, що отримана пози-вачем кількість балів за тести, у контексті комплексної оцінки усіх використаних під час атестування матеріалів, свідчить про професійну (службову) невідповідність позивача займа-ній ним посаді.

У протоколі Атестаційної комісії №3 від 04.01.2016 б/н, копія якого наявна у справі (а.с. 111-113), відсутні будь-які зауваження щодо трудової дисципліни позивача, а також обставин, які б свідчили про його службову невідповідність займаній посаді. З матеріалів справи не вбачається, що Атестаційною комісією при проведенні атестування позивача враховувались та були дотриманими обов'язкові критерії оцінки кваліфікації поліцейського, передбачені п. 16 розділу IV Інструкції. Висновок відповідача про те, що за сукупністю оцінки усіх досліджених під час атестації документів позивач виявив себе як неквалі-фікований працівник, не слідує із жодного наявного у справі доказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення Атестаційної комісії №3, яке викладено у протоколі від 04.01.2016, про службову невідповідність позивача займаній посаді, тому дане рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Враховуючи, що висновок атестаційної комісії від 04.01.2016 про службову невідпо-відність позивача займаній посаді став підставою для прийняття наказу ГУ НП у м. Києві від 09.02.2016 №106 о/с "Щодо особового складу" у частині звільнення позивача, суд дійшов висновку про те, що даний наказ є протиправним і підлягає скасуванню.

Враховуючи, що позивача звільнено без законної підстави, чим порушено його право на працю, судом визнається обґрунтованою вимога про поновлення позивача на посаді стар-шого оперуповноваженого (управління карного розшуку) кримінальної поліції ГУ НП у м. Києві.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Механізм здійснення розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробіт-ної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обраху-ванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, а працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, орга-нізації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, абз. 3 п. 2 Порядку №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення серед-ньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3).

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначається про те, що задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Крім цього, суд зазначає, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Указана правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/58074094) та від 21.09.2017 у справі №334/290/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/69260773).

Згідно з довідкою ГУ НП у м. Києві від 30.05.2016 №2264 про доходи сума нарахова-ного позивачу грошового забезпечення за останні два місяці роботи, що передували звіль-ненню, становить 10618,23 грн. (грудень 2015р. - 5243,23 грн., січень 2016р. - 5375 грн.).

Оскільки режим праці позивача не передбачає вихідних днів, до уваги судом береться календарна кількість днів (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.10.2017 http://reyestr.court.gov.ua/Review/69628847) у відповідний період, а саме - 62 дні, відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 171,26 грн. (10618,23 грн./62 дні).

Період, за який позивачу необхідно здійснити виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починається з першого дня після звільнення і займаної посади, а саме - з 10.02.2016 по день рішення суду про поновлення позивача на роботі - 27.11.2017, та становить 657 дні. При цьому, судом враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з кількості календарних днів, що минули з моменту звільнення позивача до дати винесення рішення суду у справі.

За таких обставин середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 112347 грн. (171 грн. * 657 дні), який підлягає стягненню на користь позивача.

Вимога про скасування рішення Апеляційної атестаційної комісії від 06.01.2016 не підлягає задоволенню, оскільки рішення апеляційної атестаційної комісії про відхилення скарги не містить приписів та вказівок, виконання яких вимагає вчинення певних дій керів-ником органу поліції, тому не впливає на права позивача. Приходячи до такого висновку, суд враховує постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №11 "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації".

З приводу позовних вимог про зобов'язання ГУ НП у м. Києві внести відповідні відомості в трудову книжку позивача, суд зазначає наступне.

Як підтверджується наявними у справі матеріалами, у трудовій книжці позивача АО №735308 вчинено запис №6 від 10.02.2016 про його звільнено зі служби національної поліції на підставі наказу від 09.02.2016 №106 о/с (а.с. 10).

Положеннями п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерс-тва соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерс-тві юстиції України від 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58), визначено, що до трудо-вої книжки серед іншого вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні про-вадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповно-важеним ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4).

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення (п. 4.1).

В той же час норма п. 2.10 Інструкції №58 передбачає, що у разі необхідності, наприк-лад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпоря-дження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Тобто, наведеними положеннями Інструкції №58 визначено, що обов'язок визнання запису про звільнення недійсним та внесення про це відповідного запису до трудової книжки виникає у працедавця після встановлення незаконного звільнення працівника органом, що розглядає трудові спори, в даній справі - судом, а тому позовні вимоги в частині зобов'я-зання ГУ НП у м. Києві внести відповідні відомості в трудову книжку позивача, суд вважає передчасними, а відтак, такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається із встановлених судом обставин, звернення позивача до суду із позовом в частині оскарження наказу від 09.02.2016 №106 о/с в частині його звільнення відбулось 09.03.2016 (а.с. 4), тобто в межах місячного строку, установленого ст. 99 КАС.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №11 "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, уста-нов) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непрохо-дження ними атестації" строк звернення до суду з позовом про скасування рішення (висновку) атестаційної комісії у разі, якщо до звернення до суду була використана апеляційна процедура в апеляційній атестаційній комісії і при цьому атестована особа отримала за результатами тестування менше 60 балів, починає перебіг з моменту ознайомлення особи з рішенням (висновком) атестаційної комісії.

Відповідно до п. 28 розділу ІV Інструкції керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Беручи до уваги вказані положення, суд зазначає, що фактично висновки атестаційної комісії мають для керівника поліції рекомендаційний характер, при цьому самостійно без прийняття наказу про звільнення поліцейського з посади такі висновки не порушують прав та/або інтересів поліцейського, щодо якого проводилась атестація, адже припинення служби в Національній поліції такого поліцейського здійснюється лише на підставі наказу відповід-ного керівника органу поліції про звільнення.

За таких обставин, на думку суду, оскарження висновку атестаційної комісії про невідповідність поліцейського займаній посаді та необхідність його звільнення без оскар-ження наказу про звільнення із займаною посади є беззмістовним, так як такий висновок не є беззаперечним свідченням подальшого звільнення атестованого поліцейського із займаної ним посади.

В той же час атестований поліцейський має право вимагати в суді скасування рішення (висновку) атестаційної комісії з метою захисту своїх прав, в результаті порушення яких і було прийняте оскаржене рішення (висновок) за умови, якщо ця вимога заявлена разом із вимогою про скасування адміністративного акту, який завершує відповідну атестаційну процедуру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що строк звернення із позовами у справах щодо звільнення поліцейських зі служби за результатами проведеної атестації починає перебіг з моменту їх ознайомлення з наказом про звільнення зі служби, виданого на виконання вис-новку атестаційної комісії. Наведена позиція відповідає висновкам Вищого адміністратив-ного суду України, викладеним в постанові від 07.06.2017 №К/800/30879/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/67035224).

За таких обставин підстав для залишення позовних вимог без розгляду в частині оскарження висновку Атестаційної комісії, на думку суду, немає.

У відповідності до п.п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанову в частині поновлення позивача на службі в Національній поліції України на посаді старшого оперуповноваженого (управління карного розшуку) криміналь-ної поліції ГУ НП у м. Києві та в частині стягнення з ГУ НП у м. Києві суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 69-71, 79, 86, 94, 158-163, 256 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції у м. Києві від 04.01.2016 щодо невідповідності займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого (управління карного розшуку) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.02.2016 №106 о/с "Щодо особового складу" у частині звільнення ОСОБА_1.

4. Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого (управління карного розшуку) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 10.02.2016.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.02.2016 по 27.11.2017 у розмірі 112347 грн. (сто дванадцять тисяч триста сорок сім гривень) без утри-мання податків та інших обов'язкових платежів.

6. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді стар-шого оперуповноваженого (управління карного розшуку) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

7. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

8. Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асиг-нувань Головного управління Національної поліції у м. Києві судовий збір в сумі 1102,40 грн. (одну тисячу сто дві гривні 40 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України і може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з моменту отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Д.А. Костенко