Справа № 826/6670/17
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6670/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук Н. М. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Парінова А. Б., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Крижевської Я. В., представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі за поданням Головного управління ДФС у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ГУ ДФС у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з поданням до ФОП ОСОБА_4 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна на підставі рішення про застосування адміністративного арешту майна відповідача від 19.05.2017 року № 3976.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року подання задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, наказом в.о. начальника Головного управління ДФС у м. Києві від 12.05.2017 року № 3383 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4 (код НОМЕР_1)» на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1) щодо дотримання норм законодавства з питань здійснення оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензії, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів з 16.05.2017 року тривалістю 10 діб, за період з 16.05.2016 року по 25.05.2017 року.

Працівниками відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткування підакцизних товарів ГУ ДФС у м. Києві, з метою проведення перевірки ФОП ОСОБА_4, 18.05.2017 року здійснено вихід за адресою здійснення діяльності суб'єкта господарювання: АДРЕСА_3.

Представник відповідача відмовився від ознайомлення із наказом про призначення фактичної перевірки та направленням на проведення перевірки, про що співробітниками податкового органу складено акт № 126/26-15-40-01-14 від 18.05.2017 року. Також представник відповідача відмовився допустити посадових осіб контролюючого органу до перевірки та від отримання акту відмови у допуску до проведення фактичної перевірки, про що співробітниками податкового органу складено акти № 127/26-15-40-01-14 та № 128/26-15-40-01-14 відповідно.

Враховуючи вищезазначені обставини, начальником ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна відповідача від 19.05.2017 року № 3976 та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу платника податків, разом з вимогою тимчасового зупинення відчуження майна.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 80.1, пп. 80.2.1, пп. 80.2.2 п. 80.2 та п. 80.5 ст. 80 Кодексу фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Положеннями п. 81.1 ст. 81 Кодексу встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, документів, визначених цим положенням.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п.п. 94.3-94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1833 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Підтверджуючи обґрунтованість застосування адміністративного арешту майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами повністю доведено законність вимог щодо проведення фактичної перевірки та факту недопуску уповноважених осіб до її проведення.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що адміністративний позов містить недостовірні дані щодо місця фактичного проведення перевірки, оскільки перевірка проводилась за адресою: вул. Констянтинівська, 4, а в позові зазначено: АДРЕСА_2.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що направлення на перевірку було видане за адресою: вул. Констянтинівська, 4, де знаходиться об'єкт, в якому відповідач здійснює господарську діяльність, а з пояснень позивача вбачається, що мала місце технічна помилка при виготовленні подання.

Також апелянт зазначає, що матеріали справи не містять жодних ідентифікаційних відомостей про особу, яка не допустила позивача до проведення перевірки, що, на думку відповідача, ставить під сумнів існування факту недопуску.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що акт відмови від допуску до фактичної перевірки підписано уповноваженими особами-перевіряючими податкового органу: головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_5 та заступником начальника відділу ОСОБА_6

Засвідчення вказаними особами факту недопуску у випадку відмови особи повідомляти свої дані та отримувати документи є, на думку колегії суддів, достатнім доказом цього факту.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23.11.2017 р. представник відповідача зазначила, що до правоохоронних органів з приводу факту службового підроблення вищезазначеними посадовими особами податкового органу офіційних документів відповідач не зверталась.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі за поданням Головного управління ДФС у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов
(Повний текст ухвали виготовлено 27.11.2017 р.)