Справа № 820/4312/17
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 листопада 2017 р. № 820/4312/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Юрчик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13.09.2017р. №, №, №, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно прийнятих ГУ ДФС у Харківській області податкових повідомлень - рішень позивачу донараховано податкові зобов'язання: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1983452,96 грн. та штрафні санкції 495863,24 грн.; військовий збір 150 000 грн. та штрафні санкції 37500 грн., податок на доходи фізичних осіб , що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (штрафні санкції) в розмірі 170 грн. З даними повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується та вважає викладені в Акті перевірки від 21.08.2017 року № 10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 обставини перекрученими, надуманими та такими, що не відповідають дійсності, податкові повідомлення-рішення необґрунтованими та незаконними та такими, що не підтверджені відповідними доказами, а тому спірні рішення відповідача підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які у ньому викладені.

Представник відповідача проти позову заперечувала, в судовому засіданні та поданих письмових запереченнях зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на цілком законних підставах та відповідають чинному законодавству, порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, у зв'язку із чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 та п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст.79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ, відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 20.07.2017 №3340, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Мачульською М.В. та головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Клімовою А.О., проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами зазначеної перевірки складено Акт від 21.08.2017 року №10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_3, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015", яким встановлені наступні порушення платником податку ОСОБА_3:

- п.49.1, п. 49.2, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.168.1.3 п.168.3 ст.168, пп.176.1. "в" п. 176.1 ст.176, п. 179.1 ст. 179 ПКУ - не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік.

- пп. 164.1, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, пп.168.1.3, пп.168.2.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.4.5 п.168.4 ст.168 ПКУ, у результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 1 983 452,96 грн.

- п. 16-1 розділу XX ПКУ, встановлено заниження військового збору за 2015 р. в сумі 150 000,0 грн (а.с.16-39).

На підставі висновків акту перевірки від 21.08.2017 року №10390/Д/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 13.09.2017р. №, яким донараховано податкові зобов'язання: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 2 479 316, 20 грн. (в т.ч. за податковими зобов'язаннями 1983452,96 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями 495863,24 грн.)

- від 13.09.2017р. №, яким донараховано податкових зобов'язань: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 170,00 грн.

- від 13.09.2017р. №, яким донараховано військовий збір в розмірі 187500,00 грн. (в т.ч. за податковими зобов'язаннями 150000,00 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями 37500,00 грн.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про заниження платником розміру оподатковуваного доходу за 2015 рік. Як зазначено в акті перевірки від 21.08.2017 року №10390/Д/20-40-13-14-08/НОМЕР_1, відповідач дійшов висновку про наявність невідповідності між задекларованими витратами позивача та одержаними ним доходами за період з 1998 -2015 рік, різниця між якими склала 10000000, 00 грн. В ході дослідження податкової інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції(електронна декларація за 2015 рік), Верховної ради України (декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік) встановлено отримання ОСОБА_3 подарунку у грошовій формі у розмірі 10000000 грн. Одержані позивачем доходи були визначені контролюючим органом як сума усіх виплачених позивачу доходів за період з 01.01.1998 р. по 31.12.2015 р., відповідно до наявної податкової інформації з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України, посилання на яку із відповідними відомостями про дохід позивача за вказаний період наведені в п. 1.7 акту перевірки. Розмір виплаченого позивачу доходу за період з 01.01.1998 р. по 31.12.2015 р., згідно з п. 1.7 акту перевірки, склав 27 100 780 ,84 грн. Різниця між даними платника податків та даними акту перевірки (27 100 780 ,84 грн. та 37 194 653, 72 грн.) була визнана відповідачем сумою, на яку позивачем було занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік, котрий є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Згідно із висновками, внаслідок вказаного заниження оподатковуваного доходу за 2015 рік у розмірі 10000000 грн. відбулося заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 1 983 452,96 грн. та військового збору - на суму 150 000, 00 грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті від 21.08.2017 року №10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України (далі - ПК України), об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Пунктом 23.1 ст. 23 ПК України передбачено, що базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.

Згідно п. 23.2 ст. 23 ПК України, база оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб для резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, встановлено, що для податку на доходи фізичних осіб базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно підп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Перелік видів доходів, які включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку наведено у п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Такими доходами зокрема є: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав та ін.

Як вбачається зі змісту п.п. 164.1, 164.2 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, який у свою чергу складається з різних видів доходів платника податку, котрі отримані ним із визначених законом джерел протягом звітного податкового періоду. Отже чинний Податковий кодекс України не містить загального визначення річного оподаткованого доходу платника податків, а визначає це поняття через відсилку до переліку видів доходів, що міститься у п. 164.2 ст. 164 ПК України.

При цьому ст. 165 ПК України визначено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

Із системного тлумачення положень Розділу IV ПК України, у тому числі статей 164, 165 ПК України, випливає, що річним доходом фізичної особи є різні матеріальні блага, котрі були отримані особою протягом звітного податкового періоду та включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Як вбачається із акту перевірки № 7162/20-40-13-14-08/НОМЕР_2 від 11.07.2017 р., контролюючим органом було включено до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2015 рік доходи у сумі 27194 653,72 грн. це доходи, отримані у вигляді заробітної плати, дивідендів та роялті, продажу(обміну) рухомого майна, соціальних виплат, матеріальної допомоги та інші доходи за період з 01.01.1998 по 31.12.2015р. та подарунок у грошовій формі.

Щодо задекларованого доходу отриманого в 2015 році у вигляді подарунку в грошовій формі у розмірі 10000000 грн., суд зазначає наступне.

Так, як зазначено на аркуші 18 акту перевірки, в ході дослідження наявної податкової інформації, розміщеної на офіційних сайтах Національного агентства з питань запобігання корупції (електронна декларація за 2015 рік), Верховної Ради України (декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, встановлено отримання ОСОБА_3 подарунка у грошовій формі у розмірі 10 000 000,00 грн. (десять мільйонів гривень).

Судом встановлено, що 18 грудня 2015 року між батьком позивача ОСОБА_6, з письмової згоди його дружини ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_3 був укладений письмовий договір дарування грошових коштів в сумі 10000000 грн.

ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_6, тобто родичами першого ступеня споріднення, зазначена обставина не заперечувалась сторонами по справі.

З пояснень представника позивача в судовому засіданні, судом встановлено, що даний договір сторони уклали 18.12.2015 р. в письмовій формі та домовились, що після новорічних свят у строк до 1 лютого 2016 року нотаріально посвідчать його. Однак 21.01.2016 року помер ОСОБА_3, у зв'язку з чим договір нотаріально не був посвідчений.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 р. по справі № 638/2304/17 р. встановлено, що 18 грудня 2015 р. між позивачем ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_6. було укладено договір дарування, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. (ч.1) Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.(ч.2).

Отже, зазначений договір дарування визнаний судом дійсним, чим виконано вимоги ст.ст. 218, 220 ЦК України, судове рішення набуло законної сили. Згідно даного рішення судом було досліджено та встановлено, що дійсно між сторонами було укладено та виконано договір дарування, ОСОБА_3 отримав у дар грошові кошти від свого рідного батька в розмірі 10 000 000 грн., раптова смерть дарувальника була причиною відсутності подальшого нотаріального посвідчення договору дарування. У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 "Про визнання договору дарування грошових коштів від 18.12.2015 недійсним" - відмовлено.

Доказів визнання вказаного договору дарування нікчемним суду не надавалось.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 174.6. ст. 174 ПК України (в редакції до 01.01.2016) оподаткування доходу, отриманого платником податку як дарунок (або в результаті укладення договору дарування) від фізичних осіб. Кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Згідно п. 174.2.1. ст. 174.2. ПК України (в редакції до 01.01.2016) об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою: а) вартість власності, що успадковується членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини. (п. 174.3 ПК України)

Відповідно до п.п. 1.7. п. 16-1 Підрозділу 10. Інші перехідні положення Розділу ХХ ПК України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки сторони договору дарування є родичами першого ступеня споріднення, судом встановлено факт укладання та виконання між сторонами договору дарування, що не доказується при розгляді інших справ, суд приходить до висновку, що отриманий дохід підлягає оподаткуванню за нульовою ставкою та звільняється від оподаткування військовим збором.

При цьому суд зазначає, що контролюючим органом не подано до суду доказів, що вказаний дохід був отриманий з інших джерел.

З огляду на приписи п. 174.3 ПК України зазначений дохід не зазначається в річній податковій декларації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно не було включено суму подарунку отриманого ним від батька в розмірі 10000000 грн. до загального річного оподаткованого доходу, не подано податкову декларації за наслідками 2015р. в зв'язку з цим, та не сплачено податки та збори з цього доходу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що наказом ГУ ДФС у Харківській області № 3340 від 20.07.2017 р., на підставі якого було проведено перевірку, визначено період, що перевіряється, а саме - з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. Такий самий період перевірки вказаний і у назві та вступній частині акту перевірки.

Однак, як вбачається із акту, фактично контролюючий орган під час проведення перевірки та складення акту перевірки виходив із відомостей про майно та доходи позивача, які були отримані ОСОБА_3 поза межами періоду, що перевірявся а саме з 1998 по 2015 рік.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 п. 1.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 р. № 395 (далі - Порядок), перед початком проведення документальної перевірки діяльності платника податків за місцезнаходженням податкового органу посадова особа, відповідальна за проведення перевірки, зобов'язана прийняти надані платником податків оригінали документів, пов'язаних із провадженням діяльності за період, що перевіряється.

Згідно п. 2.2.7 Порядку, вступна частина акту (довідки) документальної перевірки повинна містити відомості про період, за який проводилася документальна перевірка діяльності платника податку.

Відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Отже чинне законодавство зобов'язує податковий орган визначити у наказі про проведення податкової перевірки період, за який вона проводиться, здійснювати під час перевірки збирання і вивчення документів, які стосуються виключно періоду, що перевіряється, зазначити в акті перевірки періоди, за які виявлено порушення та не передбачено право податкового органу на свій розсуд виходити за межі періоду проведення податкової перевірки, які визначені в наказі про проведення перевірки.

Однак відповідач під час проведення перевірки позивача, результати якої були оформлені актом від 21.08.2017 року №10390/20-40-13-14-08/НОМЕР_1 та на підставі якого були складені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вийшов за межі періоду перевірки.

Пунктом 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України, платник податку на доходи фізичних осіб зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпункт 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України встановлює, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, податковий орган під час проведення перевірки позивача не тільки вийшов за межі періоду перевірки, який зазначений в наказі від 20.07.2017 р., але й порушив вимоги п. 102.1 ст. 102 ПК України, оскільки здійснив вибіркову перевірку позивача за період, що перевищує 1095 днів та просив надати відомості та документи за межами 1095 днів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відмічає, що заперечуючи проти позову, відповідач за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Також, згідно статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При зазначених обставинах, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 13.09.2017р. №, №, №.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч грн.).

4. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 29.11.2017 р.

Суддя Рубан В.В.